ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/410/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/5483/24 Категорія: 310020000 Прилуцький В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Карпенко О.В., Сіренка Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Поліщука Олександра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в :

10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем мають дочку. Проте відповідач матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні дитини не приймає, а тому і просить стягувати з нього аліменти у вказаному розмірі.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Судом вказано на те, що будь-яких інших доказів, крім довідки про місця реєстрації, на підтверження того, що дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з такими рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Поліщук О.А. оскаржив його до суду апеляційної інстанції, вказуючи, що судове рішення не є законним. Основним аргументом апеляційної скарги є те, що суд неповно з`ясував обставини справи, зокрема, що позивач в позовній заяві вказувала фактичне місце проживання відповідача, а за зареєстрованим місцем він не проживав, проте суд направив лише копію позовної заяви на адресу місця реєстрації, звідки повернувся конверт з відміткою, що «адресат відсутній за вказаною адресою».

Крім цього, відповідно до Акту від 22.11.2024 підтверджено факт того, що ОСОБА_2 фактично не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , та знятий з реєстрації, отже дитина перебуває на утриманні позивачки.

Скаржник просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини його доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. (ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України)

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. (ч. 1 ст. 367 ЦПК України)

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. (ч.1 ст. 368 ЦПК України).

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклали шлюб. Прізвище дружини змінено на « ОСОБА_5 ».

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Відповідно до витягу № 4979 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, який наданий був позивачкою до позовної заяви, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Правовідносини, які виникли між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають наступне правове рулювання.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав ; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

З наведених норм права та практики ЄСПЛ вбачається, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Дослідивши матеріали справи та всі докази в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав належну правову оцінку доводам позовної заяви, наданим позивачкою доказам та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

У позовній заяві, позивачкою вказувалося зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , поряд з цим, нею також вказано місце його проживання по АДРЕСА_3 . Однак судом було направлено копію позовної заяви лише за зареєстрованою адресою проживання відповідача.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20.11.2024 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. В рішенні суду першої інстанції суддею встановлено, що позивач спільно з відповідачем не проживає через різні погляди на сімейне життя, фактично сім`я розпалася.

Приймаючи до уваги, що предметом спору є аліменти на дитину, апеляційний суд бере до уваги документи, які надані представником позивача - адвокатом Поліщуком О. А., зокрема, Акт від 22.11.2024 де вказано, що за адресою по АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 не проживає, а також Довідку № 6077 видану власнику квартири ОСОБА_1 , в якій зазначено, що за цією адресою зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Отже, відповідно до ст. 81 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами своїх заперечень щодо необхідності стягнення з нього аліментів на утримання дитини, або, що він забезпечує гармонійний розвиток та належне виховання своєї дитини.

Враховується, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Отже, аліменти - це кошти необхідні для забезпечення дитини усім необхідним для проживання та повноцінного розвитку, а тому встановивши розмір доходу батька дитини (платника аліментів) чи його відсутність, суд має встановити реальні потреби щодо належного утримання дитини, враховувати обов`язок щодо утримання дитини обома батьками і виходячи з цього визначати розмір аліментів.

У контексті наведених обставин, наявних в матеріалах справи доказів, правових норм, що регулюють дані правовідносини, обов`язку обох батьків утримувати дитину а також з метою уникнення невиправданої тяганини з призначенням аліментів на дитину, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, про достатність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Поліщука Олександра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини його доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 10 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції в сумі 3028.00 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України..

Судді