Справа № 439/1971/24 Головуючий у 1 інстанції: Войтюк Т.Л.
Провадження № 22-ц/811/3419/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Білик Романни Олегівни на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 29 березня 2018 року (№ 439/179/18) розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень. Не дивлячись на те, що розмір стягування аліментів становить 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, позивачка вважає, що такий розмір є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Окрім цього, зазначає, що у відповідача покращився матеріальний стан, він є офіційно працевлаштований (військовослужбовець ЗСУ, в/ч НОМЕР_1 ) та отримує регулярний дохід. Вважає, що аліменти у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача на місяць будуть забезпечувати потреби сина, а для відповідача це не буде надмірним майновим тягарем, тому позивачка звернувся з даним позовом до суду.

Просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1000 грн, щомісячно на 1/4 частинку всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Бродівського районного суду Львівської області від 29 березня 2018 року в справі №439/179/18 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягення дитиною повноліття та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати в сумі 1211 грн 20 к.

На вищезгадане рішення в апеляційному порядку було подано апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що 27 жовтня 2017 року відповідач одружився із ОСОБА_5 , в даному шлюбі у них народилася донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наголошує на тому, що середній щомісячний дохід відповідача отриманий після відрахувань аліментів та витрат на військову службу є недостатнім для утримання дружини ОСОБА_7 , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною та малолітньої ОСОБА_6 .

Просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким вирішити стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

08 січня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 Білик Р.О. подала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Аналіз наведеної норми свідчить, що прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання сторони.

Необхідність здійснення відеоконференції, на думку суду, визначається з врахуванням обставин справи, її складності та потреби у наданні пояснень учасників процесу.

Згідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такого клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 17 березня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення Бродівського районного суду Львівської області (№ 439/504/15-ц) розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.5).

Згідно із свідоцтвом про шлюб від 25 серпня 2016 року серії НОМЕР_2 позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с. 6).

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24 квітня 2008 року (а.с.7).

Відповідно до довідки № 1956 про зареєстрованих у житловому приміщені (будинку) осіб, неповнолітній син ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом із позивачкою (а.с. 8).

Відповідно до Довідки №26.3-31/25889 від 05 вересня 2024 року виданою Бродівським відділом ВДС у Золочівському районі Львівської області встановлено, що у відділі ДВС перебуває на виконанні виконавче провадження №56327987, щодо виконання виконавчого листа про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. Аліменти по даному виконавчому провадженні щомісячно стягуються в розмірі 1598,000 грн з доходу боржника по місцю служби у В/ч (а.с. 12).

Неповнолітній син сторін є дитиною з інвалідністю, та знаходиться на індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда № 83/51 (а.с.13, 14-15).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, дійшов висновку, що з віком дитини зростають потреби у забезпеченні її гармонійного розвитку, а також, що платник аліментів є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, аліментів на утримання інших осіб не сплачує, стягнення по виконавчих документах з нього не проводиться доказів протилежного суду не надано.

З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.

Ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ст.182Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судвраховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.

При цьому, закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 просила змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у частці від доходу відповідача, посилаючись на те, що син є особою з інвалідністю та потребує більшого піклування, видатків на утримання, та наголошувала на тому, що суттєво зросли споживчі ціни на всі групи товарів, у тому числі на продукти харчування та товари дитячого асортименту.

Тобто, позивачка в даній цивільній справі визначила предметом позову зміну способу стягнення аліментів - їх присудження в розмірі 1/4 частки від доходу батька дитини.

Факт збільшення доходів платника аліментів відповідачем не заперечується.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року, може бути змінений за позовом стягувача та, виходячи з обставин справи, правомірно задоволив позов.

Доводи апеляційної скарги про те,що відповідач перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, та має малолітню дитину від іншого шлюбу, яку також зобов`язаний утримувати, не заслуговують на увагу, оскільки необхідність утримування малолітньої дитини не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині від попереднього шлюбу.

Народження у відповідача дитини від іншого шлюбу не свідчить про погіршення його матеріального становища та неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

При цьому, колегія суддів, враховує, що на утриманні відповідача перебувають інші утриманці, а саме малолітня донька від іншого шлюбу, вважає, що розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно є обґрунтованим, буде дотримано баланс прав та інтересів обох сторін, а саме, не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам спільного сина.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Білик Романни Олегівни - залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.