КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-о/947/82/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

за участі заінтересованих осіб:

Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану

Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану

Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

05.12.2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту що має юридичне значення, а саме факту неправильності запису, що міститься у державному реєстрі актів цивільного стану громадян, а саме в актовому записі про смерть №9800 від 08.12.1997 року, складеному Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, де прізвище дідуся заявника вказане як « ОСОБА_1 », замість правильного « ОСОБА_1 ».

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років помер дідусь заявника ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації смертей 08.12.1997 року було зроблено відповідний актовий запис №9800, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , повторно виданим 19.01.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області.

Заявник посилається на те, що обставина підтвердження, що заявник ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4 підтверджується, зокрема: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження відповідно до ст.126, 133, 135 Сімейного кодексу України за №3 від 09.2024 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Заявник вказує, що у нього виникла необхідність отримати свідоцтво про смерть свого дідуся - ОСОБА_4 , у зв`язку з цим заявник, через свого представника, звернувся до Київського ВДРАЦС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) з відповідною заявою.

22.11.2024 року представник ОСОБА_1 отримав від Київського ВДРАЦС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) відповідь за вих.№3612/24.24.-78, зі змісту якої вбачається, що на заяву про видачу повторного свідоцтва про смерть, актовий запис про смерть №9800 від 08.12.1997 року укладений Першим Приморським ВДРАЦС Одеського міського управління юстиції на гр. ОСОБА_4 , повідомлено про неможливість видачі повторного свідоцтва про смерть, у зв`язку з розбіжностями у написанні прізвища, а саме: у актовому записі про народження заявника №1900 від 24.07.1986 року, складеному Київським ВДРАЦС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), в графі «відомості про дитину та батьків» прізвище « ОСОБА_1 », « ОСОБА_4 », у актовому записі про народження батька заявника №509 від 10.03.1963 року, складеному Другим Малиновським ВДРАЦС Одеського міського управління юстиції, в графі «відомості про дитину» прізвище зазначено « ОСОБА_1 », в графі «відомості про батька» прізвище зазначено « ОСОБА_1 », в графі «відомості про матір» прізвище зазначено « ОСОБА_1 », згідно актового запису про смерть батька заявника №2950 від 23.02.2012 року, складеного ВДРАЦС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), в графі «відомості про померлу особу» прізвище зазначено « ОСОБА_1 ».

З вище викладеного як вказує заявник вбачається, що у актовому записі, а саме в актовому записі про смерть №9800 від 08.12.1997 року існують розбіжності в написанні прізвища дідуся заявника, а саме замість правильного « ОСОБА_1 », прізвище особи вказано, як « ОСОБА_1 ».

Заявник посилається на те, що дані розбіжності не можуть бути усунені у позасудовому порядку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 з метою приведення у відповідність документів своєї сім`ї та виправлення наявних розбіжностей у написанні прізвища свого дідуся, ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду, оскільки вказана розбіжність в написанні прізвища дідуся заявника, призводить до порушення прав та законних інтересів заявник, за наслідком чого ОСОБА_1 позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть свого дідуся ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та належним чином підтвердити родинні зв`язки з останнім.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаної заяви розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06.12.2024 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце розгляду справи у відкритому судовому засіданні.

04.02.2024 року до суду від представника заявника надійшло клопотання про витребування доказів, за наслідком розгляду якого, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2025 року клопотання задоволено частково. Витребувано з Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: м. Одеса, вулиця Семінарська, 5) інформацію чи значаться наявними відомості про надання реєстраційного номеру облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) на ім`я - « ОСОБА_1 » чи ОСОБА_4 , 1932 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , з наданням належним чином підтверджуючих копій документів на підставі чого його було надано і видано відповідну довідку. Витребувано з Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Разумовська, буд.37) належним чином посвідчену копію паспорту особи або інших документів, без виключення, на підставі якого було встановлено особу, відносно якої 08.12.1997 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси проведено державну реєстрацію смерті особи, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний запис за №9800 та 19.01.2008 року було видано повторно свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На виконання вказаної ухвали суду, до суду надійшли відповідні відповіді: 26.02.2025 року від Головного управління ДПС в Одеській області; 28.02.2025 року від Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

До судового засідання призначеного на 13.03.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Однак, 13.03.2025 року до суду від представника заявника надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Заінтересовані особи про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 13.03.2025 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення..

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає заяву ОСОБА_1 підлягаючою до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , про що 08 грудня 1997 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси складено актовий запис №9800, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 19.01.2008 року серії НОМЕР_1 .

До суду з даною заявою звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з посиланням на те, що його дідусем є ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , прізвище якого невірно зазначено у актовому записі №9800 від 08.12.1997 року про його смерть.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Однією із закріплених у наведеній нормі гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Забезпечення такого права в національному законодавстві випливає із положень Конституції України.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року, викладених у п. 1 постанови N 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд зазначає, що відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Відповідно до ст.9 вказаного Закону, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року за № 52/5, затверджено Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні.

Пунктом 3 розділу ІІ Правил передбачено, що для державної реєстрації актів цивільного стану, повторної видачі свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану подаються заява, документи чи у випадках, передбачених цими Правилами, у відповідній заяві зазначаються відомості про документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації, а також пред`являється паспорт або паспортний документ заявника.

Заява про державну реєстрацію акту цивільного стану, повторну видачу свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану формується та реєструється, а актовий запис цивільного стану складається за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян. На заяві про державну реєстрацію акту цивільного стану, повторну видачу свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану, а також на актовому записі цивільного стану заявник за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у них, проставляє власний підпис, крім випадків, передбачених цими Правилами.

Згідно зі ст. 22 Закону, внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має і на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Роз`яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) зазначено, що ризик будь - якої помилки державного органу, повинен покладатись на саму державу та її органи.

Розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

У пункті 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793, передбачено, що однією із підстав для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду - п.2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5.

Відповідно до абз. 2 п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» №12 від 07 липня 1995 року, суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків).

Відповідно до абз.4 п.7 цієї Постанови, питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу.

Пунктом 9 цієї ж Постанови судам роз`яснено, що в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта.

Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 11, суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. Рішення суду, яким встановлено неправильність запису в акті громадянського стану є підставою для виправлення такого запису органами реєстрації актів громадянського стану, у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів громадянського стану і щодо яких осіб він складений, номер і дата запису та які виправлення, зміни чи доповнення слід до них внести.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і с основоположних свобод.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи вищевикладене, в межах заявлених вимог, на підставі наданих до суду доказів, судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є громадянином України, документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 29.08.2002 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, в якому прізвище заявника українською мовою документовано як: « ОСОБА_1 », російською: « ОСОБА_1 ».

За наслідком державної реєстрації народження заявника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24.07.1986 року відділом Київського РВК РАЦСу м. Одесі складено актовий запис №1900, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24.07.1986 року, у відповідності до якого батьками останнього зазначені: батько - ОСОБА_5 , матір`ю - ОСОБА_6 .

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 10.03.1963 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України за № від 09.11.2024 року, вбачається, що батько заявника - ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , від батьків: матір - ОСОБА_7 , батько - ОСОБА_11 .

Отже, як вбачається бабусею і дідусем заявника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є - ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.01.1956 року, про що було складено Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції актовий запис №107, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №2 від 09.11.2024 року.

Бабуся заявника - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 09.09.2021 року.

На підставі вищевикладеного в цілому, судом встановлено, що прізвище заявника, як і його батьків та бабусі і дідуся - ОСОБА_4 , у відповідності до зазначених актових записів зазначалось за життя, як « ОСОБА_1 ».

Приймаючи вищевикладене, судом встановлено, що вірним написанням прізвища дідуся заявника - ОСОБА_1 - ОСОБА_4 є « ОСОБА_1 », за наслідком чого суд вважає підтвердженим та встановленим, що у актовому записі №9800, складеному 08.12.1997 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління м. Одеси, допущено неточність в частині написання прізвища особа померлої особи ОСОБА_4 , як - « ОСОБА_1 », замість вірного - « ОСОБА_1 », що обумовлено невірним перекладом прізвища з російської на українську мову.

Судом приймається, що встановлення неправильності у вищезазначеному актовому записі, породжує для заявника юридичні наслідки, і заявник у зв`язку з цим не має іншої можливості виправити допущені помилки та підтвердити родинні зв`язки з дідусем.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи викладене, суд вважає заяву заявника в частині встановлення факту неправильності у вищевказаному актовому записі обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Поряд з цим, з метою ефективного виконання рішення суду, суд вважає за необхідне визначити відповідний порядок виконання рішення суду, згідно з яким рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану, після набрання законної сили, є підставою для відповідного встановленого законом суб`єкта державної реєстрації актів цивільного стану підставою для внесення змін до: актового запису №9800, складеному 08.12.1997 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління м. Одеси, про смерть ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме внесення змін в частині написання прізвища померлої особи, як - « ОСОБА_1 », замість « ОСОБА_1 ».

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), за участі заінтересованих осіб: Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: 65091, м. Одеса, вул. Разумовська, 37), Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: 65101, м. Одеса, вул. Інглезі, 5), про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт неправильності в актовому записі №9800, складеному 08.12.1997 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління м. Одеси, про смерть ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме неправильність написання прізвища померлої особи, як - « ОСОБА_1 », замість вірного « ОСОБА_1 ».

Встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану, після набрання законної сили, є підставою для відповідного встановленого законом суб`єкта державної реєстрації актів цивільного стану підставою для внесення змін до актового запису №9800, складеному 08.12.1997 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління м. Одеси, про смерть ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме внесення змін в частині написання прізвища померлої особи, як - « ОСОБА_1 », замість « ОСОБА_1 ».

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко