Номер провадження: 22-ц/813/611/25
Справа № 523/3134/20
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа Одеська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 серпня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Одеська міська рада, про припинення права спільної часткової власності, виділення в натурі 12/25 частин домоволодіння, що є у спільній частковій власності, визнання за ОСОБА_1 , права власності на житловий будинок, затвердження порядку користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки майна, затвердження порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на домоволодіння.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником 12/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , дане домоволодіння належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2007 року. Позивач зазначає, що дане домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 466 кв.м, та у фактичному користуванні позивача перебуває житловий будинок під літ. «Д», надвірні споруди: літня кухня літ. «Г», гараж літ. «М», сараї літ. «Н» та «П», вбиральні літ. «С», фундаменту під сараєм літ. «О», мостіння І, огорожі 1, 2, 5, 14 яке вона має намір виділити в окрему частину.

Також, зазначила, що користування земельною ділянкою відбувається трьома співвласниками домоволодіння, та оскільки співвласники не можуть погодити між собою право користування земельною ділянкою, а позивач має намір приватизувати свою частину ділянки, то вона змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 28 серпня 2023 року, ухвалено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеська міська рада, про припинення права спільної часткової власності, виділення в натурі 12/25 частин домоволодіння, що є у спільній частковій власності, визнання за ОСОБА_1 , права власності на житловий будинок, затвердження порядку користування земельною ділянкою задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в натурі 12/25 частин домоволодіння, що є у спільній частковій власності, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та яке складається з житлового будинку літ «Д», загальною площею 36,2 кв.м, житловою площею 25 кв.м, гаражу літ. «М», літньої кухні літ «Г», вбиральні літ «С», фундаменту під сарай літ «О» - в самостійне майно.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) - право власності на житловий будинок літ «Д», загальною площею 36, 2 кв.м, житловою площею 25 кв.м, гаражу літ. «М», літньої кухні літ «Г», вбиральні літ «С», фундаменту під сарай літ «О», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної часткової власності на 12/25 частин домоволодіння, що є у спільній частковій власності, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та яке складається з житлового будинку літ «Д», загальною площею 36, 2 кв.м, житловою площею 25 кв.м, гаражу літ. «М», літньої кухні літ «Г», вбиральні літ «С», фундаменту під сарай літ «О».

В решті позовних вимог щодо затвердження порядку користування земельною ділянкою та встановлення порядку виконання рішення суду залишити без задоволення.

Зобов`язати Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз повернути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачені кошти за проведення експертного дослідження у сумі: 9060,96 гривень, згідно квитанції 0.0..1 від 16.12.2022 року.

Зобов`язати Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз повернути на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачені кошти за проведення експертного дослідження у сумі: 9060,96 гривень, згідно квитанції 0.0..1 від 16.12.2022 року.

Рішення суду про часткове задоволення позовних вимог вмотивовано судом тим, що оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частку житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Щодо позовних вимог про затвердження порядку користування земельною ділянкою та встановлення порядку виконання рішення, суд зазначив, що проведення розрахунку варіанту користування земельною ділянкою з загальною площею 0,0466 га не підтверджено доказами та є такими, що не відповідає ідеальній частці співвласника ОСОБА_1 . Крім того, позивачем не надано документів на підтвердження первинного відводу земельної ділянки, з наданих документів, що містяться в матеріалах справи, та які були досліджені при проведенні експертизи, не можливо встановити за рахунок чиїх земель відбулося збільшення земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій зазначають, що оскаржуване рішення в частині задоволених вимог ОСОБА_1 є незаконним і необґрунтованим, оскільки неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, порушені норми процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального права, а тому просять скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.08.2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, звертається увага на те, що ОСОБА_4 подала до суду як доказ своїх позовних вимог Висновок №177/2019 будівельно-технічного та земельно-технічного експертного дослідження від 08.01.2020 р. виготовлений експертом ПП «ОНДЦЕД ім. Скибінського С.С.» Скибінською Т.М. Але, цей документ не є висновком судової експертизи. Судову експертизу за клопотанням відповідачів і ухвалою суду не надалось можливим провести, оскільки ОСОБА_1 не надала документи первинного відводу земельної ділянки, оціночні акти, які також необхідні були і при поданні позовної заяви для розрахунку суми судового збору. У наданому позивачкою Висновку експерта Скибінської Т.М. відсутній підпис про попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384, 385 КК України, ст. 102 ч. 7 ЦПК України. Отже, на думку апелянтів наданий позивачкою Висновок №177/2019 будівельно-технічного та земельно-технічного експертного дослідження не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Також, в скарзі зазначається, що судом була призначена судова експертиза, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, а саме судовому експерту Котовському М.Л. Судовий експерт ОНДІСЕ Котовський М.Л. в своїх клопотаннях зазначав, що для проведення судової експертизи необхідно надати правовстановлюючі документи на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , матеріали, первинного відведення земельної ділянки у повному обсязі у тому числі з графічною частиною, технічну документацію із землеустрою, оціночні акти з розрахунком вартості кожної будівлі та споруди, матеріали архівної справи. Проте, ОСОБА_4 ніяким чином не сприяла тому, щоб надати судовому експерту ОНДІСЕ Котовському М.Л. документи, які він зазначив в клопотаннях. Наголошується, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 сплатили за проведення судової експертизи і вжили заходи, щоб надати судовому експерту ОНДІСЕ зазначені в його клопотаннях документи. саме звернулись до Державного архіву Одеської області, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департаменту архівної справи та діловодства, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одеське міське проектно-виробниче бюро архітектури та містобудування» Одеської міської ради. Однак, з`ясувалось, що необхідні для проведення судової експертизи документи відсутні. На думку апелянтів, зазначені судовим експертом ОНДІСЕ Котовським М.Л. документи мала надати ОСОБА_1 судовому експерту Скибінській Т.М. Однак у Висновку №177/2019 будівельно-технічного та земельно-технічного експертного дослідження відсутні відомості, що такі документи досліджувались експертом Скибінською Т.М. Це свідчить про те, що експертне дослідження проведене експертом Скибінською Т.М. з порушенням вимог ст. 72 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судову експертизу», п.2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. В розділі Дослідження експерт Скибінська Т.М. зазначила, що об`єктами дослідження є 12/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями, які належать ОСОБА_5 . Крім того, звертається увага на те, що ОСОБА_6 досліджувала тільки надані ОСОБА_4 документи без врахування документів інших співвласників всього домоволодіння. Візуальний огляд здійснено тільки в присутності ОСОБА_4 і тільки її приміщень, без участі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і без огляду їх приміщень та господарських споруд.

Крім того, звертається увага на те, що у Звіті від 26.03.2020 р. про визначення оціночної вартості 12/25 часток домоволодіння АДРЕСА_2 , на який послався суд першої інстанції у рішенні зазначено: «термін придатності не більше шести місяців», а на момент ухвалення судом рішення термін придатності оцінки закінчився. Отже наданий позивачем Звіт не є належним і достовірним доказом.

Апелянти також, зазначають, що ОСОБА_1 не зверталась до суб`єкта господарювання і не надала Висновок щодо технічної можливості поділу домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , з дотриманням чинних будівельних норм. Виділ 12/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями, які належать ОСОБА_1 неможливий, так як в доданій до позовної заяви копії технічного паспорту від 28.11.2019 р. є відомості про наявність житлової прибудови літ. Б1 без надання дозвільної документації (тобто самочинна прибудова). Про наявність самочинних будівель зазначено і в правовстановлюючому документі позивачки - свідоцтві про право на спадщину за законом від 29.05.2007 р. Крім того, в наданому позивачкою технічному паспорті на будинок господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , зазначена загальна площа житлового будинку літ. «Д» 36,2 кв.м, житлова 25,0 кв.м. На цю площу судом визнано право власності. Проте, відповідно дослідженої в судовому засіданні довідки №767-7-2020 від 08.01.2020 р. ПП «Одеське БТІ» при проведенні технічної інвентаризації нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 (тобто до подання ОСОБА_4 позовної заяви) було встановлено, що в цілому домоволодіння складається з житлового будинку літ. «Б» загальною площею 111,4 кв.м, житловою площею 49,3 кв.м, житлового будинку літ. «Д» загальною площею 37,9 кв.м, житловою площею 26,1 кв.м, літньої кухні літ. «Г», гаражу літ. «М», вбиральні літ. «С», І-мостіння, №1-2 огорожа. Отже, площа житлового будинку літ. «Д», на яку за позивачкою визнано право власності, не відповідає даним, отриманим при проведенні в 2020 році технічної інвентаризації нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 .

В рішенні суд зазначив, що згідно Довідки ПП «Одеське БТІ» від 08.01.2020 р. надвірні споруди літ. «П» - сарай та зазначений в свідоцтві про право на спадщину за заповітом як самочинно збудований сарай літ. «О» - демонтовані. А тому, на думку апелянтів, з урахуванням ст. 376 ЦК України не може бути визнано право власності на самочинно збудований сарай літ. «О», тим паче на фундамент під цей сарай літ. «О».

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись зі змістом апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Кукало О.М. надав відзив, в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги стороною позивача не визнаються, та просять її залишити без задоволення. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.08.2023 року відповідає нормам матеріального права та висновкам Верховного Суду.

Крім того, у відзиві зазначається, що доводи апеляційної скарги щодо висновку експерта, є неспроможними з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів. Наголошується, що наданий позивачем висновок експерта виготовлено з урахуванням всіх передбачених законодавством України вимог до проведення судової експертизи, на підставі нормативних актів, які підлягали застосуванню. Висновок експерта є чітким та зрозумілим, надано однозначну відповідь.

Що стосується отримання відповідачами відмови у проведенні експертизи за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у відзиві зазначається, що саме відповідачами не було виконано клопотання експерта.

Узагальнені пояснення учасників справи

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Кічук І.Г. підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_1 та ії представник, адвокат Кукало О.М. в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідачів, з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, просили рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.08.2023 року залишити без змін.

Третя особа - Одеська міська рада, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори Кулаковою Л.М., зареєстрованого за № 2-1375, ОСОБА_4 , згідно заповіту є спадкоємцем ОСОБА_7 . Спадкове майно на яке видане свідоцтво, складається з права власності на 12/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з двох будинків зазначених літ. «Б», «Д», житловою площею 44,06 кв.м та надвірних господарчих споруд та будівель, зазначених літерами: Г - літня кухня, Н - сарай, П - сарай, С - вбиральня, №1,5, 14 - огородження, розташованих на земельній ділянці загальною площею 349 кв.м, яка знаходиться у фактичному користуванні.

Згідно Витягу про реєстрацію право власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 зареєструвала в КП «ОБТІ та РОН» право власності на 12/25 частин домоволодіння.

Згідно копії Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом (Дублікат) Свідоцтво видане 08.07.1996 року, зареєстроване за № 1-61 ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину за заповітом складеним від імені ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та яке складається з 10/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з двох житлових будинків літ. «Б», житловою площею 33, 57 кв.м, літ. «Д» - житловою площею 59, 66 кв.м розташованого на земельній ділянці 349 кв.м.

Право власності ОСОБА_3 станом на 31.12.2012 року зареєстровано згідно до запису реєстрової книги, та підтверджено Витягом про реєстрацію права власності.

Третім співвласником домоволодіння є відповідач ОСОБА_2 , однак, до справи не надано документів на підтвердження частки співвласника у спірному домоволодінні.

В матеріалах справи міститься свідоцтво на право приватної власності на домоволодіння від 13.04.1967 року видане на ім`я ОСОБА_9 , на 16/50 частин домоволодіння АДРЕСА_3 .

Згідно свідоцтво про смерті ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 19.12.2022 року виданого на ім`я ОСОБА_11 , в матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: АДРЕСА_1 - наявної у КП «БТІ» ОМР відсутні документи на ім`я фізичної особи - ОСОБА_11 .

Відповідач ОСОБА_2 , у відзиві на позовну заяву зазначала, що є такою, що фактично прийняла спадщину у вигляді 16/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , однак отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла у зв`язку з наявністю помилки в написанні прізвища, що було підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту належності документа.

На підставі поданих документів, які містяться в матеріалах справи, встановлено, що сторонам у справі належать 12/25; 10/50 та 16/50 частин домоволодіння, з яких 16/50 фактично перебувають у користуванні відповідача ОСОБА_2 , зазначене сторонами не оспорюється.

Згідно позовної заяви та відзиву на позовну заяву судом встановлено, що між співвласниками спірного домоволодіння фактично встановлено порядок користування житловим будинком допоміжними приміщеннями.

Відповідно до довідки ПП «Одеське БТІ» від 08.01.2020 року - реконструкція сараю літ. «Н» в гараж літ «М» було проведено до 05.08.1992 року, що згідно з п.3.2. розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 - не відноситься до самочинного будівництва. Надвірні споруди літ «П» - сарай та зазначений в свідоцтві про право на спадщину за заповітом як самочинно збутовий сарай літ «О» - демонтовані.

Відповідно висновку № 177/2019 будівельно-технічного та земельно-технічного експертного дослідження, який складено 08.01.2020 року, щодо можливості з технічної точки зору, у відповідності до вимог нормативно-технічних актів, виділити в окремий об`єкт нерухомості 12/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями, які належать ОСОБА_4 та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 до складу яких, по фактичному користуванню входять: - житловий будинок літ «Д», в складі приміщень № 1-1 житловою площею 15,2 кв.м, № 1-2 - житловою площею 9,8 кв.м; № 1-3 - коридор, площею 5,8 кв.м; № 1-4 - гардеробна, площею 1,9 кв.м; № 1-5 - санвузол 3,5 кв.м загальною площею 36,2 кв.м, у тому числі житловою 25,0 кв.м, гараж літ. «М»; літня кухня літ. «Г»; вбиральня літ. «С», фундамент під сарай літ. «О».

У висновку зазначено: Інженерне обладнання приміщень житлового будинку літ. «Д»: водопостачання від місцевої мережі, каналізація - місцева, газопостачання (з встановленням індивідуального газового лічильника), опалення, електропостачання (зі встановленим індивідуальним електролічильником. Виходячи з проведеного обстеження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які по фактичному користуванню входять до складу 12/25 частин належних ОСОБА_4 , розташованих по АДРЕСА_1 , експертом встановлено, що житловий будинок літ. «Д» - площею 36,2 кв.м має - індивідуальний вхід (вихід) на внутрішню дворову територію земельної ділянки; необхідний склад приміщень - житлових та підсобних; індивідуальні інженерні мережі.

Позивачу на праві власності належать 12/25 частин домоволодіння, до складу даної частини домоволодіння увійшли житловий будинок літ «Д», в складі приміщень № 1-1 - житлова, площею 15,2 кв.м., № 1-2 - житлова, площею 9,8 кв.м.; № 1-3 - коридор, площею 5, 8 кв.м; № 1-4 - гардеробна, площею 1,9 кв.м; № 1-5 - санвузол 3, 5 кв.м - загальною площею 36, 2 кв.м, у тому числі житловою 25,0 кв.м, гараж літ. «М»; літня кухня літ. «Г»; вбиральня літ. «С», фундамент під сарай літ. «О».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині не задоволених позовних вимог сторонами по справі не оскаржується і в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Рішення суду оскаржується відповідачами лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1статті 319 ЦК України).

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією через множинний суб`єктний склад та єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаної статті право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Тому кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності.

Згідно із статтею 364 ЦК України виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику(власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в постанові від 01.07.2019 року у справі № 404/10673/14-ц висловив позицію, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364,379,380,382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Крім того, розглядаючи питання про поділ домоволодіння в натурі між співвласниками суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру його частки і основна увага приділяється саме поділу будинку, а не господарським будівлям та спорудам.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК Україн та ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1,2ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України встановлено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд звернув увагу на те, що згідно висновку експерта № 177/2019 від 08.01.2020 року, житловий будинок літ. «Д» площею 36,2 кв.м, має - індивідуальний вхід (вихід) на внутрішню дворову територію земельної ділянки; необхідний склад приміщень - житлових та підсобних; індивідуальні інженерні мережі, та прийшов висновку, що позовні вимоги в частині виділення підлягають задоволенню, що відповідно передбачено ст. 364 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя, четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).

Крім того, судом неодноразово призначалась експертиза на вирішення спору, однак експертне дослідження провести виявилось не можливим, зокрема, з ненаданням документів первинного відведення земельної ділянки, тощо.

На думку колегії суддів відповідачі не були позбавлені можливості, щодо проведення власного експертного дослідження та надання доказів на спростування доказу поданого позивачем, а відтак доводи апеляційної скарги в частині не проведення експертизи висновку експерта, є не спроможними.

Розподіл спірного домоволодіння має відбуватися відповідно до часток права власності кожного власника спірного господарства, що в даному випадку становлять 12/25 частки.

Судом, першої інстанції в ході розгляду справи, було встановлено, що порядок користування житловими приміщеннями сторонами не оспорювався, а відтак суд прийшов до висновку про виділ 12/25 частин домоволодіння, що є у спільній частковій власності розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та яке складається з житлового будинку літ «Д», загальною площею 36,2 кв.м, житловою площею 25 кв.м, гаражу літ. «М», літньої кухні літ. «Г», вбиральні літ. «С», фундаменту під сарай літ «О» - в самостійне майно. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), визнання права власності на житловий будинок літ «Д», загальною площею 36, 2 кв.м., житловою площею 25 кв.м, гаражу літ. «М», літньої кухні літ. «Г», вбиральні літ. «С», фундаменту під сарай літ. «О», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується, з таким варіантом розподілу, крім того порядок користування житловими приміщеннями сторонами не оспорювався.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідачів щодо належності та допустимості Висновку № 177/2019 будівельно-технічного та земельно-технічного експертного дослідження, який складено 08.01.2020 року та Звіту про визначення оціночної вартості 12/25 часток домоволодіння АДРЕСА_2 , слід зазначити наступне.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно положення ст. 102 ЦПК України - висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

При цьому, в даному випадку, проведення експертного дослідження за замовленням особи, а не призначення судом експертизи, експерт не попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

А отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, щодо визначення доказової сили Висновку № 177/2019 будівельно-технічного та земельно-технічного експертного дослідження, який складено 08.01.2020 року та можливості використання для встановлення фактичних обставин справи, правильності висновку експерта, його обґрунтованості, оскількирозглядаючи питання про поділ домоволодіння в натурі між співвласниками основна увага судом приділяється саме поділу будинку, а не господарським будівлям та спорудам.

Звіт про визначення оціночної вартості 12/25 часток домоволодіння АДРЕСА_2 , виготовлений 26.03.2020 року та наданий суду 30.03.2020 року.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують, не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи апелянта у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи апелянта вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки фактично зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17.03.2025 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарова