Провадження № 22-ц/4808/413/25
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Баркова В.М., Василишин Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про зупинення провадження, постановлену суддею Кіндратишин Л.Р. 28 січня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заяви

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави. Просив стягнути у рахунок погашення заборгованості за договором позики №К120721-6 від 12 липня 2024 майно, що є предметом застави за договором застави: автомобіль марки Renault, модель Kangoo, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом передачі рухомого майна у власність позивача в рахунок забезпеченого обтяженням зобов`язання та стягнути судові витрати (а.с. 1-4).

09.12.2024 (згідно штампу на поштовому конверті) від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про зупинення провадження у справі, оскільки він перебуває у складі Збройних Сил України, що підтверджується відповідною довідкою.

Крім того, Івано-Франківським міським судом розглядається справа №344/15134/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, предметом застави по якому є автомобіль Renault, модель Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 . В даній справі судом прийнято ухвалу про зупинення провадження до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України. Дана ухвала залишена без змін Івано-Франківським апеляційним судом. Просив зупинити провадження у даній справі (а.с.44).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 січня 2025 року клопотання задоволено. Провадження по справі зупинено до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (а.с.76-77).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу з мотивів її незаконності та необґрунтованості, порушення норм процесуального права та неправильного застосовання норм матеріального права.

Вказує, що відповідачем подано довідку з військової частини від 02.12.2024 року за №1477/1/1964-Д, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі з листопада 2024 року.

14.01.2025 року із військової частини на запит суду надійшла відповідь про те, що відповідач з 01.11.2024 року по даний час проходить військову службу у військовій частині, згідно наказу командира військової частини №306 від 01.11.2024 року.

Не погоджується із оскаржуваною ухвалою суду та вважає, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен не лише посилатися на військову агресію російської федерації проти України, а й врахувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується в тому разі, коли присутність відповідача є обов`язковою і без присутності саме відповідача розгляд справи є неможливим.

Натомість, в оскаржуваній ухвалі взагалі не розглядалася можливість участі відповідача у судовому засіданні, до прикладу, через призму безоплатної правової допомоги шляхом представництва чи шляхом проведення відеоконференції, тощо.

Також зупинивши провадження у справі, суд порушив його право на розумні строки розгляду справи.

Наголошує, що Верховний Суд зазначає, що належним письмовим доказом для зупинення провадження є наказ по особовому складу, виданий у порядку п.12 Положення про проходження військової служби в ЗСУ, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, а відповідачем такий наказ не поданий.

Додатково зазначає, що подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі не містить жодних доказів того, що військова частина, у якій він перебуває, переведена на воєнний стан, а відповідач знаходиться в зоні бойових дій та позбавлений можливості прибувати до суду.

За наведених підстав просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.84-87).

Позиція інших учасників справи

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що, відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду , зокрема про зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Відповідачем до заяви про зупинення провадження у справі долучено довідку військової частини НОМЕР_2 від 02.12.2024 року за №1477/1/1964-Д, із змісту якої встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у зазначеній військовій частині з 01 листопада 2024 року по теперішній час, наказ командира в/ч від 01.11.2024 року №306 (а.с.45).

Зазначена заява із довідкою направлена на адресу суду поштовим шляхом із зазначенням адреси відправника: АДРЕСА_1 та відправлена із поштового відділення №18 у АДРЕСА_2 (а.с.46).

14.01.2025 року на адресу суду із військової частини НОМЕР_2 на запит суду надійшла відповідь №1477/1/54д та на підтвердження проходження військової служби надали довідку форми 5 про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.11.2024 року та по даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №306 від 01.11.2024 року (а.с.68-70).

Також в матеріалах справи міститься відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 №11/224 від 23.01.2025 року, із змісту якої встановлено, що відповідно до облікових даних, ОСОБА_2 , 1997 року народження, призваний на військову службу по мобілізації 08.04.2022 року до військової частини НОМЕР_3 (а.с.73).

10.02.2025 року на адресу суду із військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) на запит суду надійшла відповідь №1477/1/165д про те, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 01.11.2024 року та по даний час, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №306 від 01.11.2024 року (а.с.81).

Застосовані норми права

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України», заява № 19164/04).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Підстави, за наявності яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, передбачені статтею 251 ЦПК України.

Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Згідно з пунктом 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення № 1153/2008 дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 (провадження № 61-9218св22), від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 (провадження № 61-7918св22).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався і не скасовано до теперішнього часу.

За приписами пункту другого зазначеного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У справі, яка переглядається, встановлено, що на адресу суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження, яке мотивовано, зокрема, тим, що відповідач знаходиться на військовій службі в Збройних Силах України.

На підтвердження проходження військової служби надано ряд довідок, з яких встановлено, що ОСОБА_2 призваний на військову службу по мобілізації 08.04.2022 року до військової частини НОМЕР_3 , а з 01.11.2024 року та по даний час перебуває на військовій службі у військовій НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ), згідно наказу командира в/ч НОМЕР_5 №306 від 01.11.2024 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 (провадження № 61-9218св22) вказано, що при зупиненні провадження у справі необхідно враховувати, чи вказано у довідці форми 5 та у витязі з наказу командира частини не лише чи перебуває сторона у складі Збройних Сил України, а й чи переведене військове формування на воєнний стан, що підтверджує наявність підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України».

У справі, що переглядається, суд не врахував, що на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, якщо сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Відтак, матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки у матеріалах справи відсутній такий наказ по особовому складу і сам відповідач такого наказу разом із клопотанням про зупинення провадження у справі не надав.

Так, у справі відсутні докази того, що військова частина, у якій перебуває ОСОБА_2 , переведена на воєнний стан, а відповідач знаходиться в зоні бойових дій та позбавлений можливості прибувати до суду.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 260/4504/20 (провадження № К/990/11829/22) зазначено, що «за загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості) та інше, має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції».

Відтак, відповідач не обґрунтував, що не може скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що наявні у матеріалах справи довідки про перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України не підтверджують наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

За таких обставин, суд зробив передчасний висновок про зупинення провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала суду постановлена із порушенням норм процесуального права.

У зв`язку із наведеним суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскаржену ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374,379,381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про зупинення провадження від 28 січня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 14 березня 2025 року.