ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року

м. Харків

справа № 627/181/24

провадження №22-ц/818/752/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - Служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду від 30 вересня 2024 року у складі судді Вовк Л.В.

УСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивований тим, що з 21.10.2006 він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають двох неповнолітній дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя з відповідачкою не склалося та 24.12.2020 шлюб був розірваний за рішенням суду. Після розлучення відповідачка виїхала з місця реєстрації з селища Мурафа, а діти залишилися проживати з позивачем. З цього часу вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчанням, не займається підготовкою до самостійного життя дітей, не забезпечує одягом харчуванням та іншими потребами, які необхідні дітям для повноцінного життя. На протязі трьох років відповідачка не цікавиться станом здоров`я дітей, з ними не спілкується, матеріальної допомоги на їх утримання не надає.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 30 вересня 2024 року у задоволені позову ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей, починаючи з 01 березня 2024 року, спочатку до повноліття дочки ОСОБА_5 , а потім по частці доходу відповідачки до повноліття сина ОСОБА_6 .

У задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 попереджено про необхідність змінити ставлення до виконання нею батьківських обов`язків та про те, що у випадку ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, вона може бути позбавлена батьківських прав.

На орган опіки та піклування Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області покладено контроль за виконанням відповідачкою батьківських обов`язків стосовно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1211 грн 20 коп.

Судове рішення мотивоване тим, що позовні вимоги про стягнення з позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 аліментів є законними та обгрунтованими. Проте ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення, отже підстави для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення яким позбавити батьківських прав ОСОБА_7 відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно встановив обставини справи. Позивач вважає, що надав суду належні та допустимі докази, що доводять факт свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків з вихованням малолітніх дітей. Суд зазначеним доказам належної оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення батьківський прав.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, тому в іншій частині судом не переглядається.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що з 21.10.2006 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі , який рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 24.12.2024 розірваний . (а.с.17).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають неповнолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Мурафською сільською радою Краснокутського району Харківської області від 02.04.2007 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Мурафською сільською радою Краснокутського району Харківської області від 19.04.2010. (а.с.11,15).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 20.02.2024, у будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . ОСОБА_2 зареєстрована за вище вказаною адресою, однак не проживає. ( а.с. 7)

Відповідачка 19.08.2021 зареєструвала шлюб у Основ`янсько - Слобідському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) з гр-ном ОСОБА_10 та змінила прізвище після реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 на ОСОБА_10 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 19.08.2021 ( а.с. 51).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 проти позбавлення батьківських прав заперечувала, обгрунтовуючи тим , що неодноразово пропонувала колишньому чоловіку ОСОБА_1 підписати нотаріальний договір щодо виховання дітей , їх проживання та матеріального забезпечення , однак позивач відповідав запереченням , що це не потрібно та уникав контактів з нею. Враховуючи думку дітей, вирішили, що діти залишаються проживати з батьком в с.Мурафа до закінчення ними 9 класів Мурафського ліцею, так як вони звикли до школи, друзів, а в подальшому діти мали переїхати в м. Харків, де та той час мешкала відповідачка, для подальшого їх навчання. Щодо матеріального забезпечення також була домовленість, що сторони вдвох їх забезпечують по мірі потреб дітей. Після розлучення, відповідачка переїхала проживати до майбутнього чоловіка ОСОБА_10 в м. Харків , де і мешкала до 24.02.2022 . До неї з чоловіком приїздили неодноразово діти відповідачки, де всі разом їздили по паркам, гуляли містом, планували майбутнє життя. Вона всіляко допомагала дітям, купувала їм продукти, давала гроші, цікавилася їхніми успіхами в школі. По досягненню дочкою 14 років їй оформили картку ПриватБанку та відповідачка пересилала гроші дитині особисто. Відповідачка ніколи не ухилялася від виконання материнських обов`язків і весь час цікавилася справами дітей. У шлюбі вона має дитину ОСОБА_13 , 2020 року народження, який має вроджені вади серця та потребує постійного догляду. Після повномасштабного вторгнення 24.02.2022 вона весь час телефонувала дітям, благала їх виїхати з нею у більш безпечне місце. Переїхавши до Полтавської області, телефонувала дітям, прохала їх поїхати з нею за кордон, намагалася зустрітися з колишнім чоловіком та вирішити подальшу долю дітей, але він категорично відмовляв у зустрічі. В серпні 2022 року вона з малолітньою дитиною була вимушена виїхати за кордон. За цей час вона постійно телефонує дітям, цікавиться їх життям, висилає гроші на банківську картку дочки, перераховує гроші власнику магазину « Діамант» ОСОБА_14 , щоб та купувала та передавала продукти дітям. В січні 2023 року відповідачка приїжджала в с.Мурафа, зустрічалася з дітьми, намагалася їх переконати та забрати з собою за кордон, але діти повідомили, що не можуть залишити батька.

Пояснення відповідачки про те, що вона весь час піклується про дітей та надає їм матеріальну допомогу підтверджується платіжними інструкціями про перерахування коштів дочці ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , копіями банківських переказів ОщадБанку від ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_14 ..

Так платіжними інструкціями підтверджується , що ОСОБА_2 особисто перерахувала кошти дочці ОСОБА_3 18.01.2022 в сумі 777,00 грн , 12.02.2022 - 500,00 грн , 25.05.2022 в сумі 1507 ,00 грн ,31.03.2022 у сумі 600,00 грн, 28.06.2022- 2007,00 грн, 18.08.2022 - 2407 ,00 грн, 07.12.2022 - 1400,00 грн, 13.12.2022- 300,00 грн , 11.09.2023 в сумі 2000,00 грн , 1130,00 грн , 3800 грн, 300, 00 грн, 29.12.2023 -2190,00 грн . ( а.с. 57- 63, 61 )

Окрім того , гроші 09.09.2022 - 2120,60 грн, 27.09.2022 - 2561,80 грн 18.11.2022- 1407,00 грн , 29.12.2023 в сумі 2190,00 грн були перераховані ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_10 родичці ОСОБА_14 , що не заперечується сторонами, яка потім купувала продукти та віддавала дітям сторін . ( а.с. 53-56, 60 ,67)

Суд дав належну оцінку показанням допиатних у судовому засіданні свідків: ОСОБА_16 , яка пояснила що працює є вчителем Мурафського ліцею та навчала ОСОБА_18 та навчала ОСОБА_19 , ОСОБА_20 яка пояснила, що працює вчителем початкових класів Мурафського ліцею та є сусідкою позивача. Свідки підтвердили, що всі питання щодо навчання хлопчика вирішуюься його батьком, який завжди займався вихованням дітей, мати дітей часто була в той час як адіти завжди були охайні. Відповідачка навчанням сина останнім часом не цікавилась, спочатку виїхала до м.Харкова на тимчасові заробітки , її сім`я залишилася проживати в с.Мурафа, в теперішній час проживає з іншим чоловіком за кордоном. Коли приїжджала в с.Мурафу, намагалася зустрітися з дітьми .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 пояснила що ОСОБА_2 є онукою її сестри. Відповідачка проживаючи з 2022 року за кордоном, окремо від дітей всеодно їх любить, піклується та хвилюється за них. Вона постійно телефонує свідку та хоче поговорити з дітьми, але вони не бажають спілкуватися з матір`ю. Зі слів відповідачки їй відомо , що остання постійно перераховує гроші дітям, матеріально їм допомагає. Останній раз відповідачка приїжджала в с.Мурафа в січні 2023 року, привезла гроші, подарунки дітям, однак діти не хотіли з нею бачитися.

Суд також заслухав думку неповнолітніх дітей.

ОСОБА_3 , у присутності представника служби у справах дітей , пояснила в суді першої інстанції, що є дочкою сторін, їй 17 років . Батько займається її вихованням, утримує її, забезпечує всім необхідним, мама нею не цікавиться, її думку не враховує, тому у неї не має почуттів до матері та вона не хоче спілкуватися з мамою, з батьком їй краще. Мати неодноразово пропонували приїхати до неї за кордон. Спочатку мати дійсно присилала посилки, купила їй телефон, перераховувала гроші, з 2024 року матеріальної допомоги від неї не було, бачилися з мамою останній раз в 2023 році, тому підтримує позицію батька щодо позбавлення матері батьківських прав, так як мати не цікавиться її життям, не дбає про неї.

ОСОБА_4 у присутності представника служби у справах дітей, пояснив, що проживає з батьком в с.Мурафі, з мамою спілкуватися не хоче, на її дзвінки він не відповідає. Мати дійсно перераховували кошти , купила йому мобільний телефон. В 2022 році мама пропонувала йому приїхати пожити разом з нею за кордоном. Спочатку він любив маму , зараз не сумує за нею та не бажає спілкуватися з нею, підтримує позицію батька щодо позбавлення її батьківських прав.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Краснокутської селищної ради від 30.04.2024 № 95 , затверджений висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та рекомендує ОСОБА_2 виконувати свої батьківські обов`язки в повній мірі , визначити участь у вихованні своїх дітей за взаємною домовленістю з батьком дітей ОСОБА_1 ( а.с.127-131).

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин, обставини у справі та застосував до них належні норми матеріального права.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). При цьому, на перше місце ставляться «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз. 2 п. 18 Постанови).

Судова колегія погоджується з висновком суду, що озвучена в судовому засіданні думка дітей ОСОБА_15 та ОСОБА_19 ,які підтримують позицію батька щодо позбавлення батьківських прав їх матері , не є єдиною підставою , яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав ,оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам , може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів ,яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку , чи інших можливих факторів на неї, в тому числі зі сторони іншого з батьків. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 у справі № 705/3040/18.

Крім цього, судова колегія враховує, що діти не заперечували факт пропозиції відповідачки забрати їх за кордон щоб здійснювати за ними догляд та пілкування, та бажання відповідаки спілкуватись з ними, на яке вони взаємністю не відповідають.

Надані позивачем довідки про склад сім`ї та акт обстеження умов проживання від 20.02.2024, свідчать лише про факт проживання дітей разом з батьком. Разом з тим жодним чином не підтверджують наявність винної поведінки відповідачки по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання спільних дітей, що є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_20 , не підтвердили того факту, що відповідачка свідомо не приймає участі у вихованні дітей саме з причин відсутності у останньої на це бажання. В той час як свідок ОСОБА_21 підтвердлила бажання відповідачки брати участь у вихованні та матеральному забезпеченні дітей.

Виходячи з вищенаведеного судова колегія вважає, що суд правильно встановив обставини справи, рішення суду в частині відмови у задоволені позову про позбавлення батьківських прав є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 30 вересня 2024 року в частині відмови у задоволені позову про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 березня 2025 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук