Провадження № 22-ц/812/489/25 Головуючий суду першої інстанції Чернявська Я.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року м. Миколаїв Справа № 488/5562/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Чернявської Я.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв , за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі представника Міністерства юстиції України, держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Польщі, про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав внаслідок військової агресії та окупацією російською федерацією частини території України, порушення прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків,

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі представника Міністерства юстиції України, держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Польщі, про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав внаслідок військової агресії та окупацією російською федерацією частини території України, порушення прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків,

Позов мотивував тим, що військова агресія російської федерації та бездіяльність держави Україна, яка допустила військовий конфлікт, призвели до порушення його прав, в тому числі і права на мир.

Позивач у цій справі прагне грошової компенсації за порушене державами російська федерація та Україна право на мир та порушене державою Україна право на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність в частині добросовісності внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави російська федерація на його користь в рахунок одноразового відшкодування моральної шкоди в розмірі один мільйон п`ятсот тисяч гривень. Стягнути з держави Україна в рахунок одноразового відшкодування одну гривню моральної шкоди, завданої йому порушенням його права на мир та одну гривню за порушення його права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків, а всього разом дві гривні.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, а позивачу зазначено про необхідність сплати судового збору за позовну вимогу майнового характеру до держави російської федерації у розмірі 15 000 грн.

30 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про усунення недоліків, де надав пояснення, що відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктом права власності Українського народу.

Проведенням воєнних дій на території України держава російська федерація порушила його право на землю, надра, атмосферне повітря, водні та інші ресурси, оскільки він обмежений у використанні цих природних благ, а саме тих, що знаходяться на окупованих територіях.

Оскільки його право власності, як громадянина України, порушено російською федерацією, то він при подачі позову звільнений на підстав пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2025 року позову заяву було повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що вказані в ухвалі суду від 11 грудня 2024 року недоліки позивачем усунуті не були, у зв`язку з чим заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на незаконність постановленої ухвали, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що недоліки позову були усунуті позивачем шляхом подачі заяви про усунення недоліків.

На підставі пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях.

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

У зв`язку з тим, що моральна шкоди в позовній заяві в тому числі обґрунтована порушенням права власності позивача на землю, надра, атмосферне повітря, водні та інші ресурси на позивача у даній справі поширюються положення пункту 22 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір»

Відповідно до пункту 11 частини 2 статті 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду;

Однак суд першої інстанції даний факт не взяв до уваги та безпідставно виніс ухвалу про повернення позовної заяви

На час розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідачів не надходило.

За приписами частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина 2 статті 185 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, а отже, саме правові приписи, передбачені в наведеному Законі, підлягають застосуванню під час вирішення судом питання про звільнення осіб від сплати судового збору у випадках, визначених у статтях 3, 5 цього Закону.

Відповідно до матеріалів справи, що переглядається, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначав, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами до російської федерації на підставі пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції не погодився тільки з тим, що позивач за вимогами до російської федерації звільнений від сплати судового збору на підставі пункті 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_1 надав заяву, в якій вказав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки у даному випадку мав на увазі, що порушені його конституційні права власності на землю, надра, атмосферне повітря, водні та інші ресурси.

Суд першої інстанції, вважаючи, що заявник не усунув недоліки позовної заяви, визнав цю позовну заяву неподаною та повернув її, виснувавши, що підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за пунктом 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» немає, оскільки заявник за позовними вимогами не є тією особою, яка підлягає звільненню за подання зазначеного позову саме за пунктом 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційний суд погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для повернення позову в цій частині з таких міркувань.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Аналіз вказаної норми матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, які внаслідок тимчасової окупації території України, збройної агресії, збройного конфлікту російської федерації вимушено переселилися з тимчасово окупованих територій України, були поранені, перебували в полоні, незаконно були позбавлені волі або викрадені, а також внаслідок таких дій було порушено їх право власності на рухоме та/або нерухоме майно.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави-агресора російської федерації про стягнення моральної шкоди у зв`язку із порушенням його конституційного права як громадянина України на користування

власністю громадян на землю, надра, атмосферне повітря, водні та інші ресурси, оскільки він обмежений у використанні цих природних благ, а саме тих, що знаходяться на окупованих територіях.

На думку колегії суддів апеляційного суду, законодавець у пункті пункт 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачив звільнення від сплати судового збору позивачів - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої моральної шкоди у зв`язку з збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до порушення права власності на нерухоме та рухоме майно, тільки те, що належить особисто позивачу.

Поняття права власності, зокрема, розкрито у статті 316 ЦПК України, відповідно до частини першої якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 не звільнений від сплату судового збору за вимогами його позову до держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Польщі про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду в частині вирішення позову до держави російської федерації, постановлена з дотриманням положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для її скасування в цій частині.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що повернення позовної заяви з огляду на її недоліки, не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку встановленому законом, не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на судовий захист.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо допустимості правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу є прецедентними рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Тому, у зв`язку з наведеним положення частини 3 статті 185 ЦПК України, не є обмеженням права доступу до правосуддя.

Разом з тим, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , залишив поза увагою те, що позов ОСОБА_1 в частині його вимог до держави Україна не містить недоліків, що перешкоджають суду першої інстанції відкрити провадження у справі в цій частині.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно повернув заявнику позовну заяву в частині вимог до держави України про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала судді в частині позовних вимог до держави Україна є незаконною, оскільки суд припустився порушення норм процесуального права, й підлягає відповідно до вимог пункту 4 статті 379 ЦПК України в цій частині скасуванню, а справа в цій частині поверненню до суду для продовження розгляду.

Оскільки справа, що переглядається апеляційним судом, не розглядалася по суті, то судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги підлягає розподілу при розгляді позовних вимог по суті спору.

Керуючись статтями 375, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2025 року в частині повернення позовної заяви ОСОБА_1 до держави Україна про стягнення моральної шкоди скасувати і направити справу в частині цих позовних вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначену ухвалу суду першої інстанції в частині повернення заявнику ОСОБА_1 позовної заяви до держави російської федерації про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко

Повне судове рішення складено 18 березня 2025 року.