Номер провадження: 22-ц/813/622/25
Справа № 492/1017/22
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н.Д.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Арцизької міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також судових витрат.

Позовна заява вмотивована тим, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Суміжним землекористувачем і власником домоволодіння АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_1 , якою в червні 2020 року було побудовано «дамбу» на тротуарі, що проходить вздовж будинку АДРЕСА_1 , піднято рівень тротуару та встановлено біля будинку бордюри, що перешкоджають вільному стіканню дощових та талих вод по вулиці. В результаті таких дій, вода зупиняється перед будинком відповідачки навпроти будинку позивача та далі не відходить.

Внаслідок накопичення дощових та талих вод навпроти будинку ОСОБА_2 постійно знаходиться вода, що стікає на належну йому земельну ділянку та підтоплює будинок та літню кухню. У зв`язку з постійним підтопленням будинку позивача, невідповідністю вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва системи відведення стічних та дощових вод на території будинку відповідачки, а також господарською діяльністю на її земельній ділянці, здійснюються ненормоване зволоження основи та фундаменту будинку позивача. Вказані дії позивачки завдали значної майнової шкоди ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 привести до первісного стану тротуар навпроти земельної ділянки та домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу підвищення тротуару та забезпечення вільного відтоку стічних вод та усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_2 , стягнути з відповідачки на користь позивача вартість відновлювальних робіт внаслідок підтоплення будинку позивача у розмірі 347 186,00 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., яка виразилася у порушенні звичайного способу життя, оскільки позивач змушений докладати додаткових зусиль для проведення обстеження належного йому нерухомого майна, усунення наслідків підтоплення будинку, а також погіршенні стану здоров`я позивача, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

До суду від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого представник відповідачки вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, просив позов залишити без задоволення, посилаючись на те, що позивач неодноразово ініціював судові позови до відповідачки з різних підстав, намагаючись довести завдання нею шкоди його майну. Схожі вимоги були предметом розгляду в іншій праві, де позивач брав участь у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, однак не скористався правом заявити самостійні вимоги та подав позов з аналогічними позовними вимогами. Під час розгляду справи №492/652/14-ц за клопотанням позивача була проведена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставленні питання, що мають значення для вирішення і цього позову. Експертизою було встановлено, що видимих пошкоджень будинку позивача ОСОБА_2 , а також можливі скриті пошкодження та ризики, що випливають через це для присадибної ділянки відповідачки під час натурного обстеження об`єкту не виявлено. Також, експертом встановлено, що визначення вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень будинку позивача внаслідок залиття не вбачається можливим, оскільки до підвального приміщення його будинку також можуть потрапляти незначна кількість атмосферних опадів через отвори у вимощенні, влаштованих позивачем для висадження винограду. Тобто, зазначене свідчить про неправильне облаштування вимощення навколо будинку позивача, що і може бути причиною пошкоджень, а також може свідчити про неможливість однозначно стверджувати про вину відповідачки в заподіянні цих пошкоджень. Щодо облаштування відповідачкою тротуару та встановлення бордюрів біля її будинку, які позивач вважає причиною порушення відтоку дощових вод та підтоплення його будинку, то ці роботи виконанні позивачкою, як продовження аналогічних споруд навпроти будинку позивача, які він облаштував раніше. Позивачкою після обстеження зазначених споруд представником міської ради додатково облаштований отвір для відтоку дощових вод перед тротуаром до її палісадника. Висновок експерта, доданий позивачем до позовної заяви викликає сумнів, оскільки в ньому не відображений факт облаштування аналогічним спору навпроти будинку позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 07 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 привести до первісного стану тротуар навпроти земельної ділянки та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу підвищення тротуару та забезпечення вільного відтоку стічних вод та усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_2 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 347 186 гривень 00 копійок в якості відшкодування матеріальної шкоди, 20 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 4638 гривень 05 копійок. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, у заявленому розмірі відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стороною відповідача надано до суду першої інстанції консультативний висновок щодо висновку експерта №32/21 від 11.07.2022, в якому зазначено, що експерт при визначенні вартості ремонтно-будівельних робіт (розміру завданої шкоди) керувався невідповідною методикою та ДСТУ, який втратив чинність.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 82176536 та № 82171918 від 10 березня 2017 року, ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 12-14), позивач у справі, є власником житлового будинку та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 15-16, 17-18).

ОСОБА_2 , позивач у справі, звертався до Арцизької міської ради із заявами щодо проведення перевірки підвищення рівня тротуару та бордюру відповідачкою ОСОБА_1 , внаслідок чого дощові та талі води потрапляють до земельної ділянки позивача, що підтверджується відповідними заявами від 28 серпня 2019 року, 09 червня 2020 року (т. 1 а.с. 19, 22). Спеціалістами Арцизької міської ради проведено обстеження прилеглої території до будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 та встановлено, що мешканцями будинку АДРЕСА_2 проведені роботи з благоустрою прилеглої території, до виконавчого комітету для отримання дозволу не зверталися, змінили рівень тротуарної доріжки, що призвело до поршень відведення дощової води з тротуару, ділянка узбіччя навпроти будинку АДРЕСА_2 забетонована та підвищено її рівень по відношенню до іншої частини, в результаті чого порушений відтік дощової води з проїжджої частини та узбіччя, що підтверджується актом від 01 листопада 2019 року (т. 1 а.с. 21). Також, згідно з актами обстеження від 08 липня 2020 року, від 02 листопада 2021 року спеціалістами Арцизької міської ради проведено обстеження прилеглої території до будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 та встановлено, що під час зливових опадів 07 липня 2020 року потік води вздовж АДРЕСА_1 через значно підвищений рівень тротуару та виступаючих на проїжджу частину бордюрів навпроти буд. АДРЕСА_2 , не мав змоги вільно протікати вздовж вулиці, тому вода накопичувалась перед буд. АДРЕСА_1 та перетікала на подвір`я домоволодіння чим підмочувала фундамент будинку (т. 1 а.с. 24, 29).

З метою притягнення ОСОБА_1 , відповідачки у справі, до адміністративної відповідальності за порушення правил благоустрою населених пунктів, зобов`язання останньої у судовому порядку демонтувати бордюри біля буд. АДРЕСА_1 та привести рівень тротуару вздовж її будинку у відповідність рівню тротуару по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , позивач у справі, звернувся до Арцизької міської ради із заявою від 14 вересня 2021 року, однак йому рекомендовано звернутися до суду (т. 1 а.с. 25-26, 27).

Як вбачається з листа Арцизьої міської ради № 02-27/1797 від 08 листопада 2021 року, ОСОБА_1 , відповідачці у справі, запропоновано привести роботи з організації відведення дощових вод безпечним для її та сусіднього домогосподарства шляхом та не допускати в подальшому випадків обмеження прав користувачів сусідніх домоволодінь при здійсненні своєї господарської діяльності (т. 1 а.с. 28).

Згідно з висновком експерта № 32/21 судової будівельно-технічної експертизи від 11 липня 2022 року причиною існуючих деформації в буд. АДРЕСА_1 є невідповідність вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва системи відведення стічних та дощових вод на території буд. АДРЕСА_1 , а також господарська діяльність (розведення свійських тварин, заготівля дров, мийка автотранспорту та ін.) на суміжній земельній ділянці за адресою: буд. АДРЕСА_1 , внаслідок якої здійснюється ненормоване зволоження основи та фундаментів буд. АДРЕСА_1 . Система відведення стічних та дощових вод на території буд. АДРЕСА_1 та його прилеглої території не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та не забезпечує повноцінний відвід осадків. Бордюр виконаний таким чином, що атмосферні опади у вигляді дощу та талого снігу попадають під житловий будинок АДРЕСА_1 . Вартість проведення ремонтно-відновлювальних робіт складає 347 186,00 грн (т. 1 а.с. 31-57).

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ч. 2 ст. 1166 ЦК України цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Таким чином, у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач.

Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачкою ОСОБА_1 , яка є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , проведенні будівельні роботи з благоустрою прилеглої території без дозволу виконавчого комітету Арцизької міської ради, у результаті яких змінено рівень тротуарної доріжки, забетоновано та змінено рівень ділянки узбіччя навпроти її будинку по відношенню до іншої частини, що призвело до порушення відведення дощової води з тротуару, внаслідок чого вода накопичується перед буд. АДРЕСА_1 , належного позивачу ОСОБА_2 та перетікає на подвір`я його домоволодіння, чим підмочує фундамент будинку. Зазначені факти підтверджуються відповідними актами комісії Арцизької міської ради, які знаходяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 21, 24, 29).

Відповідно до висновку експерта № 32/21 судової будівельно-технічної експертизи від 11 липня 2022 року причиною існуючих деформації в буд. АДРЕСА_1 є невідповідність вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва системи відведення стічних та дощових вод на території буд. АДРЕСА_1 , а також господарська діяльність (розведення свійських тварин, заготівля дров, мийка автотранспорту та ін.) на суміжній земельній ділянці за адресою: буд. АДРЕСА_1 , внаслідок якої здійснюється ненормоване зволоження основи та фундаментів буд. АДРЕСА_1 .

Система відведення стічних та дощових вод на території буд. АДРЕСА_1 та його прилеглої території не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та не забезпечує повноцінний відвід осадків. Бордюр виконаний таким чином, що атмосферні опади у вигляді дощу та талого снігу попадають під житловий будинок АДРЕСА_1 . Вартість проведення ремонтно-відновлювальних робіт, проведення яких необхідно для усунення порушень будинку АДРЕСА_1 складає 347 186,00 грн. (т. 1 а.с. 31-57).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивачем доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачки, причинний зв`язок між ними, що призвело до ненормованого зволоження основи та фундаментів будинку АДРЕСА_1 , з урахуванням відповідних актів обстеження та висновку експерта, обставини та тривалість часу, протягом якого позивач вживає заходи для відновлення своїх порушених прав, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, тому суд правильно зобов`язав ОСОБА_1 привести до первісного стану тротуар навпроти земельної ділянки та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу підвищення тротуару та забезпечення вільного відтоку стічних вод та усунути перешкоди у користуванні власністю позивача ОСОБА_2 , а також стягнув з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 347 186,00 грн.

Також, суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що ОСОБА_1 не спростовано належними та допустимими доказами своєї вини у завданні шкоди позивачу, внаслідок побудови бордюру та системи відведення стічних та дощових вод на території її будинку, які не відповідають вимогам нормативно-правовим актів у галузі будівництва, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин ненормованого зволоження основи та фундаментів будинку позивача, не заявляла та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Доводи представника відповідачки про те, що причиною порушення відтоку дощових вод є не підвищення відповідачкою рівня тротуару та встановлення бордюру, оскільки вказані будівельні роботи виконанні як продовження аналогічних споруд позивача, а неправильне облаштування позивачем вимощення навколо його будинку, не заслуговують на увагу, оскільки не спростованні під час розгляду справи по суті належними та допустимими доказами, висновком компетентного органу, зокрема, які відповідачка мала право подати в судовому засіданні в якості заперечень позовних вимог.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000 грн суд першої інстанції вмотивовано зазначив таке.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом першої інстанції вмотивовано встановлено, що внаслідок постійного підтоплення будинку позивача, ОСОБА_2 зазнав моральні страждання, моральна шкода, спричинена позивачеві полягає у зміні способу та організації способу життя, оскільки позивач змушений докладати додаткових зусиль для проведення обстеження належного йому житлового будинку, усунення наслідків підтоплення будинку, вжиття заходів для збереження майна та зменшення негативного впливу на нього підвищеного рівня вологи, що надходить на ділянку позивача через побудовані позивачкою бордюр та підвищення рівня тротуару.

Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серії ААБ № 728295 від 15 червня 2020 року ОСОБА_2 позивачу у справі, встановлено 3 групу інвалідності (т. 1 а.с. 58). Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 12682, ОСОБА_2 встановлений діагноз гострий повторний передньо-розповсюджений інфаркт міокарду від 08 липня 2021 року (т. 1 а.с. 59-61).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Суд також зазначив, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. І такий розмір визначається судом, виходячи з конкретних обставин справи.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок підтоплення його житлового будинку, конкретні обставини справи, характер винних дій відповідачки, ступінь наставших негативних явищ в житті позивача, тривалість строку порушення його законних прав, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 20000 грн на відшкодування моральної шкоди, що на думку суду є достатнім та таким, що відповідає моральним стражданням, перенесеним позивачем.

Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_2 вимог позову.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв такі письмові докази, а саме: висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 0137 від 18 травня 2018 року по цивільній справі № 492/652/14 (т. 1 а.с. 110-161); консультативний висновок щодо висновку експерта (т. 1 а.с. 186-192), надані представником відповідачки, оскільки зазначені письмові докази не містять інформації щодо предмета доказування у наявній справі, відповідно до ст. 77 ЦПК України та не стосуються предмету спору, так як експертиза проведена у іншій справі містила інформацію щодо предмета доказування у іншому цивільному провадженні, зазначена експертиза була проведена до підвищення відповідачкою рівня тротуару та встановлення бордюрів.

Також, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги письмові докази, а саме: рішення Арцизького районного суду Одеської області від 27 лютого 2020 року (т. 2 а.с. 51-57), постанову Одеського апеляційного суду від 04 липня 2023 року від 04 липня 2023 року (т. 2 а.с. 58-64), оскільки зазначеними рішеннями суду встановлені причини деформацій будинку позивача за інших обставин, ніж у наявній справі.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Суд першої інстанції вмотивовано не врахував електронні докази, розміщені на флеш-носіях: відеозаписи, надані суду представницею позивача, які були відтворені в судовому засіданні, як докази спорудження підвищеного тротуару та дамби на дорозі, а також зневажливої, обурливої та образливої поведінки чоловіка ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 31, т. 2 а.с. 66), оскільки зазначені електронні докази не містять інформації щодо предмета доказування у наявній справі, відповідно до ст. 77 ЦПК України та не стосуються предмету спору,

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Вказані відеозаписи не є первісним джерелом відеозаписів, а тому встановити період запису суду не виявляється можливим. Також, неможливо ідентифікувати осіб, яким належить голос на відеозапису.

Судом першої інстанції правильно враховано, що відеозаписи не містить відомостей про осіб (їх прізвища, ім`я по батькові), які здійснювали ці відеозаписи, відсутні дані щодо самого пристрою та його технічних характеристик, яким здійснено відео-зйомку, не зафіксовано дата та час проведення відео-зйомки, з наданих відеозаписів неможливо встановити коло осіб, які зображені на відео, також особа, яка, нібито, здійснювала відеозаписи перебувала поза кадром, що фактично унеможливлює надати оцінку ситуації, яка зафіксована на відеозаписах.

Крім того, за відсутності згоди особи на її знімання у відеорежимі, відтворення змісту зафіксованих обставин, як доказу у справі, не може бути використане судом при ухваленні рішення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки судового збору за подання до суду позовної заяви, суд першої інстанції правильно зазначив наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Загальна сума заявлених позовних вимог складала 377 186,00 грн., судовий збір сплачений в сумі 4764,30 грн. (т. 1 а.с. 7). Рішенням суду задоволено позовні вимоги у розмірі 367 186,00 грн., що становить 97,35 % від суми заявлених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (4764,30 х 97,35 %), що становить 4638,05 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає таке.

З Консультативного висновку щодо висновку експерта №32/21 вбачається, що:

1)у вступній частині «Методики з визначення фактичних обсягів та вартості виконаних будівельних робіт за звітною документацією» зазначено, що вона розроблена для виконання судових будівельно-технічних експертиз з встановлення фактичних обсягів і вартості виконаних будівельних робіт за звітною документацією, які призначаються при розслідуванні й розгляді кримінальних, господарських і цивільних справ (про розкрадання державного, колективного та приватного майна; заборгованості за виконані (або не виконані) роботи з будівництва, ремонту чи реконструкції об`єктів різних форм власності; взаєморозрахунки між замовником і підрядником, генпідрядником та субпідрядниками). Отже, вона не має нічого спільного з визначенням обсягів та вартості відновлювальних робіт, які спричинені в результаті залиття чи пошкодження будівель та споруд, для цього є розроблена Методика «Визначення причин залиття з урахуванням нових технологій та визначення матеріальної шкоди за його наслідками» №10.10.03 Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України від 05.06.2009;

2)з 08.11.2021 втратив чинність ДСТУ Б Д.1.1-1:201 «Правила визначення вартості будівництва», відповідно до якого експерт розраховував вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень будинку за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено на сторінці 18 висновку та у відповіді на питання №2 Висновку.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, яке відбулось 19 лютого 2025 року, було допитано судового експерта ОСОБА_3 .

По суті поставлених запитань судовий експерт пояснив, що:

1) визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта. Методика «Визначення причин залиття з урахуванням нових технологій та визначення матеріальної шкоди за його наслідками» №10.10.03 Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України від 05.06.2009, є загальною і не дозволяє дослідити за допомогою нею специфічні об`єкти, яким являється об`єкт судової експертизи у даній справі. Крім того об`єкт дослідження мав не тільки затоплення, а й тріщини, вологу, які призвели до деформації стін, що не охоплюється Методикою «Визначення причин залиття з урахуванням нових технологій та визначення матеріальної шкоди за його наслідками» №10.10.03 Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України від 05.06.2009;

2) дійсно, з 08 листопада 2021 року втратила чинність ДСТУ Б Д.1.1-1:201 «Правила визначення вартості будівництва», а почали діяти Кошторисні норми України у будівництві, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України 01 листопада 2021 року №281. Однак фактично розрахунок був здійснений на програмному забезпеченні АВК-5, якому в свою чергу враховано всі зміни в законодавстві, а тому вартість матеріальної шкоди була розрахована правильно. Сама експертиза почала проводить тоді, коли вказані ДСТУ були чинні.

Апеляційний суд приймає дані пояснення судового експерта Рапача К.В. і доходить висновку, що висновок експерта №32/21 від 11.07.2022 проведений відповідно до вимог чинного законодавства України та є належним і допустимим доказом.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. з 03 березня по 07 березня 2025 року перебував на лікарняному, а з 10 березня по 13 березня 2025 року у відпустці, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк