Справа № 489/519/25
Номер провадження 2-зз/489/13/25
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича, розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича від розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову № 489/519/25

встановив

В провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа №489/519/25 (провадження № 2-зз/489/13/25) за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову. Заяву призначено до розгляду на 21.03.2025.

14 березня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Кокорєва В.В. від розгляду цивільної справи № 489/519/25 (провадження №2-зз/489/13/25). В обгрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що суддю Ленінського районного суду м. Миколаєва Кокорєва В.В. треба негайно відвести від розгляду справи у зв`язку з відсутністю професіоналізму, тому що він не перевірив ніяку інформацію з витягів з приводу того, що оспорювані вищевказані земельні ділянки знаходяться під арештом державного виконавця щодо виконання рішення суду по стягненню аліментів на 5-ох дітей, і тому ці штучні арешти судді Кокорєва В.В. створили перешкоди для державного виконавця щодо примусової реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_2 .

Дослідивши заяву про відвід, підстави заявленого відводу, суд приходить до висновку про його необґрунтованість.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч.4 ст. 36 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу (ч.3 ст. 40 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, яка підписана 04.11.1950 та ратифікована Україною 17.07.1997 (набрала чинності для України 11.09.1997) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей ч. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію, визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, встановлюють, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й у всіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Бангалорські принципи поведінки суддів визначають принцип незалежності: суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, у якій він повинен винести рішення (п.1.2.); принцип об`єктивності: поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів (п.2.2). Суддя по можливості обмежує себе у здійсненні дій, що можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та виносити рішення у справах (п.2.3). Бангалорські принципи поведінки судді наводять приклади деяких випадків, зокрема, у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

Проаналізувавши вказані обставини, суддя не знаходить підстав для самовідводу.

З огляду на те, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 36 ЦПК України незгода ОСОБА_1 з судовим рішеннями судді Кокорєва В.В. не є підставою для відводу судді, заявлений відвід є необґрунтованим, суд вважає, що наявні правові підстави для передачі заяви до канцелярії Ленінського районного суду м. Миколаєва для визначення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича.

Керуючись ст. 36, 40 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив

Заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича від розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову № 489/519/25 передати до канцелярії Ленінського районного суду м. Миколаєва для внесення до системи авторозподілу.

Ухвала набирає законної сили в момент її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Кокорєв