КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/3812/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4607/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва 25 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Таран Н.Г., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 42 191,66 грн., 3% річних у розмірі 3 946,78 грн., інфляційні втрати у розмірі 17 641,80 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн., витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 45,00 грн. (а.с. 1-8).

На обґрунтування позову зазначав, що 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем). Повідомленням визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, дана відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Таким чином, відповідачі отримували послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення до договору у вищевказаній газеті, на адресу позивача жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідачів не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України « Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку.

Розмір внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку був встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2019 № 1716 для відповідного будинку у розмірі 6,73 грн. щоквартально, однак він не сплачений відповідачем, внаслідок чого борг складає 47,11 грн.

31.05.2021 року на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «АК «Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (Договір-2), у зв`язку з чим з 01.07.2021 вказаний договір вважається укладеним.

Також, 28.12.2023 року Договір-2, що укладений між позивачем та відповідачем-1, додатково був складений у письмовій формі.

Однак, відповідачі в порушення умов Договору та вимог, що передбачені нормативними актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року, послуг з водопостачання та водовідведення не виконали належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 41 078,82 грн., що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості.

Розмір заборгованості відповідача за надані житлово-комунальні послуги складає: 41 078,82 грн. з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 1 065,73 грн. заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування; 47,11 грн. заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку.

Окрім того, у зв`язку з простроченням оплати споживчих житлово-комунальних послуг, відповідачі зобов`язані сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 3% річних у розмірі 3 946,78 грн., та інфляційних витрат у розмірі 17 641,80 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений звертатись до суду з вказаним позовом (а.с. 1-8).

10 квітня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_1 - адвоката Проскуріна В.Г., в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, у т.ч. з підстав пропуску строку позовної давності (а.с. 56-59).

На обґрунтування відзиву зазначав, що позивач у позовній заяві вказував, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_1 , проте ж доказів на підтвердження даного доводу не надає. Відповідач-4 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 22.07.2023, відповідач-3 ОСОБА_2 з 20.05.2015 зареєстрований та проживає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, відповідач-2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 від 08.02.2023. Відтак, оскільки до 01.01.2024 у квартирі АДРЕСА_1 , де проживає відповідачка-1 були відсутні засоби з водопостачання, нарахування відбувалось на кожного з відповідачів. Проте, фактично проживали у даній квартирі та були зареєстровані лише відповідачі ОСОБА_1 та її чоловік Відповідач-4 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було повідомлено позивача. Відповідач-2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та як наслідок, вже не зареєстрований у даній квартирі 25 років. На підставі яких документів позивач здійснював нарахування невідомо. Відповідач-3 ОСОБА_2 також не проживає та не зареєстрований у згадуваній квартирі вже майже 10 років, про що також було повідомлено позивача. Таким чином, надані докази спростовують доводи позивача щодо позовних вимог, оскільки нарахування комунальних платежів було зроблено безпідставно, оскільки відповідачі 2, 3, 4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 не проживають та комунальними послугами не користувались. Позивачем також у позовній заяві та у наданому розрахунку заборгованості період вказаний з 01.01.2017 по 31.12.2023. Таким чином, враховуючи строк позовної давності, розрахунок заборгованості може складати лише період з 31.12.2020 по 31.12.2023 (а.с. 56-59).

23 квітня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача - Ворон С.В. щодо закриття провадження відносно ОСОБА_3 відповідача-2 та ОСОБА_2 відповідача-4 (а.с. 70-71).

23 квітня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача - Ворона С.В. , в якому остання підтримувала позовні вимоги (а.с. 76-79).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року закрито провадження у справі за позовом ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в частині вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .Продовжено розгляд справи за позовом ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с. 86-87).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2024 року позовну заяву ПАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з нарахованими інфляційними втратами та 3% річних на суму заборгованості в сумі 63 780,24 грн. та понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн. та витрати за отримання відомостей ДРРП у розмірі 45,00 грн. В частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 - позивачу відмовлено (а.с. 110-111, 112-117).

Не погодившись з рішенням районного суду, 21 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з нарахованими інфляційними витратами та 3 % річних в загальному розмірі 63 780,24 грн. та понесені у справі судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 грн. та витрати на отримання відомостей з ДРРП у розмірі 45 грн. та ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 (а.с. 121-126).

На обґрунтування скарги зазначила, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам процесуального та матеріального права. Позивач нараховував оплату за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у квартирі АДРЕСА_4 , в якій до 01.01.2024 були відсутні прилади обліку (лічильники води), на кожну з 4-х осіб, що зазначені в ордері № 5234 на квартиру: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 . При цьому,Відповідач-4 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 22.07.2023, відповідач-3 ОСОБА_2 з 20.05.2015 зареєстрований та проживає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, відповідач-2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 від 08.02.2023.

Судом першої інстанції встановлені обставини, що протягом періоду, за який позивач бажав стягнути кошти з 01.01.2017 по 31.12.2023 року в квартирі проживали наступні особи: до 21.07.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 21.07.2023 ОСОБА_1 Квартира АДРЕСА_4 не приватизована. Відтак, після смерті ОСОБА_2 квартира не переходить у спадок, а відповідно і борг не переходить до спадкоємців. Вказувала, що розрахунок на водопостачання та водовідведення мав би здійснюватись на двох осіб до 21.07.2023 року, а з 21.07.2023 - на одну.

Крім того, посилалась на те, що позивачем також у позовній заяві та у наданому розрахунку заборгованості період вказаний з 01.01.2017 по 31.12.2023. Однак, враховуючи строк позовної давності, розрахунок заборгованості може складати лише період з 31.12.2020 по 31.12.2023.

Звертала увагу, що розрахунок позивачем здійснювався не за лічильниками, а за фактично кількістю проживаючих в квартирі осіб. Відтак, ОСОБА_1 не повинна платити за осіб, які фактично не проживали в квартирі. Судом неправильно встановлено та досліджено обставини справи, що призвело до нарахування усієї суми заборгованості з розрахунку на чотирьох осіб. Зважаючи на закриття провадження стосовно двох відповідачів та відмову у солідарному стягненні з третього відповідача, суд мав би зазначити про необхідність проведення перерахунку заборгованості лише на одну особу протягом періоду з 18.03.2021 року по 31.12.2023 року (а.с. 121-126).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

При цьому, судом апеляційної інстанції було забезпечено право позивача ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» подати відзив (заперечення) проти апеляційної скарги та (або) докази на спростування доводів апелянта, повідомлено позивача про розгляд справи апеляційним судом на його адресу, про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення (а.с. 166-168).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва 25 вересня 2024 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (а.с. 11).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

У відповідності до п. 1.1 Договору, ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати Боржнику відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а Боржник зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У відзиві на позовну заяву подану 09 квітня 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Проскуріним В.Г., відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала реєстрації місця проживання, фактичного проживання та користування комунальними послугами разом з чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем проживання у двокімнатної квартири АДРЕСА_5 (а.с. 56-59).

Враховуючи вищевказане, з огляду на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав вказані обставини встановленими.

Відтак, відповідачка ОСОБА_1 була споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо надходження повідомлення про відмову від надання зазначених послуг та договору.

31.05.2021 року на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «АК «Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення. Договір розміщено на веб-сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» у вільному доступі (а.с. 12).

Згідно з п. 1 Договору Виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач зобов`язується оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 15 Договору розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не визначено договором.

Пунктом 7 Договору визначено, що плата за послуги складається з:

- плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів на послугу та обсягу спожитих послуг, визначеного відповідно до законодавства;

- плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.12.2023 року № 901 визнано громадянку ОСОБА_1 наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення - двокімнатної квартири АДРЕСА_5 , замість попереднього наймача громадянина ОСОБА_2 - колишнього чоловіка ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 67).

28.12.2023 року ОСОБА_1 підписала заяву-приєднання до індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та отримала публічний індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 28.12.2023 року (а.с. 16, 17-21).

Позивач до позовної заяви долучив довідку від 08.02.2024 року про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 мають заборгованість за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року за адресою: АДРЕСА_6 в сумі 42 191,66 грн., з якої заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення - 41 078,82 грн., внески за обслуговування вузла комерційного обліку - 47,11 грн. та плата за абонентське обслуговування - 1065,73 грн. (а.с. 22).

Згідно з розрахунком заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з січня 2017 року по грудень 2023 року по о/р НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_6 у відповідачів утворилася заборгованість 41 078,82 грн. з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 47,11 грн. зі сплати внеску на обслуговування вузлів комерційного обліку; 1065,73 грн. з внесення плати за абонентське обслуговування, 3 946,78 грн. 3 % річних, 17 641,80 грн. - інфляційні втрати, що разом складає 63 780,24 грн. (а.с. 23-24).

Між сторонами склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальні послуги є: власник, споживач, виконавець, виробник, відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин з 01 січня 2017 року, втратив чинність на підставі Закону № 2189-VIII від 09.11.2017).

Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідні положення містяться в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та введений в дію з 01 травня 2019 року та є чинним у період нарахованої позивачем заборгованості до 31 грудня 2023 року, тобто в межах заявлених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п. 1 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

З аналізу наведених вимог закону вбачається, що обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на їх споживача, який є власником майна, за яким надаються послуги, або особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги за такою адресою.

Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст. 66, 67, 68 ЖК України, та визначено, що наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і каналізації.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частин першої, другої статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, за змістом даних норм відповідь особи про прийняття пропозиції укласти договір - акцепт повинен бути повним і беззастережним. В такому випадку особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом, автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

За загальним правилом мовчання не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Зокрема, згідно статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму вчинення правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Водночас за частиною третьої статті 205 ЦК України мовчання, як форма вираження волі сторони до вчинення правочину, може мати місце у випадках, встановлених договором або законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року покладає на споживача обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1 і 5 частини третьої статті 20 Закону).

Відповідні положення містяться в ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17, де скасовуючи судові рішення про відмову у стягненні боргу за надані комунальні послуги та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, Верховний Суд зазначив, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що 05 серпня 2014 в газеті «Хрещатик» було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту), за умовами якого ПАТ «АК «Київводоканал», яке було перейменовано в ПрАТ «АК «Київводоканал», зобов`язується за плату надати замовнику послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж (а.с. 11).

Матеріали справи не містять доказів, що від ОСОБА_1 після розміщення повідомлення та договору в газеті «Хрещатик» до ПрАТ «АК «Київводовканал» надходило повідомлення про відмову від надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Таким чином, оскільки після розміщення повідомлення у вищевказаній газеті на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг від ОСОБА_1 не надходило, це свідчить про те, що у період з вересня 01 січня 2017 року по 31 грудня 2023 року остання отримувала від ПрАТ «АК «Київводоканал» послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_6 .

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідачка не була наймачем квартири в спірний період, а після смерті ОСОБА_2 квартира не переходить у спадок, а відповідно і борг не переходить до спадкоємців, оскільки позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від наймача квартири, так і від членів сім`ї наймача, які проживають разом з ним та відповідно є споживачами житлово-комунальних послуг. При цьому, увідзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала реєстрації місця проживання, фактичного проживання та користування комунальними послугами разом з чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до часу смерті останнього, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а після смерті останнього самостійного проживання у двокімнатної квартири АДРЕСА_5 (а.с. 56-59).

Судом встановлено і сторони цього не заперечували, що в квартирі за місцем проживання відповідачки у спірний період були відсутні встановлені вузли обліку відповідних комунальних послуг водопостачання та водовідведення, що забезпечують облік їх споживання згідно з показаннями засобів вимірювальної техніки.

Позивачем здійснено розрахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення по о/р НОМЕР_3 , в якому відображено об`єми споживання послуг, суму нарахування, суми оплати споживача, субсидії, корегування, тощо (а.с. 23-24).

Відповідачем не надано до суду першої інстанції доказів на спростування вказаного розрахунку та погашення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що відповідачка ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву в суді першої інстанції заявила про застосування строків позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення товариства до суду з позовом (січень 2024 року).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) а також до закінчення воєнного стану.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що до позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.01.2017 по 11.03.2017 року має бути застосовано наслідки пропуску строку позовної давності.

Відповідно до розрахунку суми боргу за послугу з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 12 березня 2017 року по 31 грудня 2023 року по квартирі АДРЕСА_4 наявна заборгованість у розмірі 39 716,65 грн. (а.с. 23-24).

Пунктом 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право на несплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Пункт 11 частини другої статті 7 Закону передбачає, що споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Факт не проживання ОСОБА_3 за вищевказаною адресою у спірний період з 01 січня 2017 року підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 08 лютого 2023 року, яким підтверджується факт, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 65).

Факт не проживання ОСОБА_2 за вищевказаною адресою у спірний період з 22 липня 2023 року підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22 липня 2023 року, яким підтверджується факт, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 66).

Тому нарахування заборгованості за спожите водопостачання та водовідведення протягом спірного періоду з урахуванням проживання і користування вказаними послугами особами які є померлими, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованим.

Таким чином, сума боргу за послугу з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 12 березня 2017 року по 21 липня 2023 року з урахуванням трьох осіб, та з 22 липня 2023 року до 31 грудня 2023 року з урахуванням двох осіб по квартирі АДРЕСА_4 судом визначена у розмірі 29 196,35 грн. (а.с. 23-24).

Відтак, з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню 29 196,35 грн. заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 12 березня 2017 року по 31 грудня 2023 року по квартирі АДРЕСА_4 ., 1065,73 грн. заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування та 47,11 грн. заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку.

При цьому, позивач крім суми заборгованості за житлово-комунальні послуги просив також стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції чинній на період до 29.12.2023) в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстровано в МЮ України від 23 грудня 2022 року № 1668/39004 (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації).

Поряд з цим, за наданим до суду розрахунком у вказаний період позивач не нараховував інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК.

Так, колегія суддів, перевіривширозрахунок позивача, встановила, що за період з 12 березня 2017 року по 31 грудня 2023 року з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у загальному розмірі 2 750,98 грн. та інфляційні втрати в загальному розмірі 12 246,67 грн.

При цьому, розрахунок 3% річних проводився за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Розрахунок інфляційних втрат обчислювався за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) *Q/DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог частково та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 29 196,35 грн., заборгованості за внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 1065,73 грн., заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 47,11 грн.,3% річних в розмірі 2 750,98 грн., інфляційні втрати в розмірі 12 246,67 грн.

Щодо судових витрат.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (71,03%) 2 150,78 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та з позивача на користь відповідачки слід стягнути 1 315,17 грн. (28,97 %) судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до даних квитанції від 10.02.2024 року на рахунок Державної казначейської служби України сплачено 45,00 гривень. У графі призначення платежу вказано «отримання відомостей з Державного реєстру речових прав (8279717)» (а.с. 10).

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку із зверненням до суду із позовом та необхідністю здобуття доказу, позивачем витрачено 45,00 гривень, які відповідно до статті 133 ЦПК України є судовими витратами та підлягають розподілу за правилами статті 141 ЦПК України.

Відтак, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до частини задоволених вимог 31,96 грн. витрат за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав.

З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва 25 вересня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» () заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 29 196,35 грн., заборгованість за внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 1065,73 грн., заборгованість зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 47,11 грн.,3% річних в розмірі 2 750,98 грн., інфляційні втрати в розмірі 12 246,67 грн.

В іншій частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» () на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»() - 2 150,78грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 31,96 грн. витрат за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 1 315,17 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова