Справа № 473/3183/16-ц
УХВАЛА

іменем України

"14" березня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про застосування тимчасових обмежень, накладення штрафу

ВСТАНОВИВ

у січні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення тимчасових обмежень, накладення штрафу (ухвалою суду від 10 січня 2025 року скарги за справами № 473/3183/16-ц, провадження №2-і/473/1/25, № 473/3183/16-ц, провадження №2-і/473/2/25, № 473/3183/16-ц, провадження №2-і/473/3/25, №473/3183/16-ц, провадження №2-і/473/4/25, № 473/3183/16-ц, провадження №2-і/473/5/25, № 473/3183/16-ц, провадження №2-і/473/6/25 об`єднані в одне провадження).

В обґрунтування вказаної скарги зазначено, що 24 січня 2017 року постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2016 року. На час звернення з обумовленою скаргою до суду виконавче провадження перебуває на виконанні у Хаджибейському ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В межах вказаного виконавчого провадження державними виконавцями Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесені наступні постанови:

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 28 лютого 2018 року,

- про встановлення тимчасового обмеження боржника в праві керування транспортними засобами від 28 лютого 2018 року,

- про встановлення тимчасового обмеження боржника в праві виїзду за межі України від 28 лютого 2018 року,

- про накладення штрафу від 09 листопада 2018 року,

- про арешт коштів боржника від 03 серпня 2022 року,

- про встановлення тимчасового обмеження боржника в праві полювання від 03 серпня 2022 року.

Вказані постанови заявник вважав такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків, спірні постанови не містять обґрунтування щодо доцільності застосування вказаних заходів виконавчого провадження.

Крім цього, заявник просив поновити строк для звернення з даною скаргою до суду, оскільки про існування спірних постанов боржник дізнався 09 грудня 2024 року, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження його представником.

В судове засідання представник заявника ОСОБА_2 не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, скаргу ОСОБА_1 просив задовольнити.

Представник Хаджибейському ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Стягувач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд скарги за її відсутності, заперечувала проти задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки останній аліменти на утримання дитини ніколи не сплачував.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 24 січня 2017 року постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2016 року. На час звернення з обумовленою скаргою до суду виконавче провадження перебуває на виконанні у Хаджибейському ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В межах вказаного виконавчого провадження державними виконавцями Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесені наступні постанови:

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 28 лютого 2018 року (згідно даної постанови у боржника станом на 31 січня 2018 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 24870,87 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців),

- про встановлення тимчасового обмеження боржника в праві керування транспортними засобами від 28 лютого 2018 року (згідно даної постанови у боржника станом на 31 січня 2018 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 24870,87 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців),

- про встановлення тимчасового обмеження боржника в праві виїзду за межі України від 28 лютого 2018 року (згідно даної постанови у боржника станом на 31 січня 2018 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 24870,87 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців),

- про накладення штрафу від 09 листопада 2018 року (згідно даної постанови у боржника станом на 01 листопада 2018 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 50535,44 грн, що перевищує суму відповідних платежів за один рік),

- про арешт коштів боржника від 03 серпня 2022 року (оскільки боржник не виконував рішення суду щодо стягнення аліментів),

- про встановлення тимчасового обмеження боржника в праві полювання від 03 серпня 2022 року (згідно даної постанови у боржника за період з 11 грудня 2018 року по 01 серпня 2022 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 146048,20 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців).

Також з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржником у порядку виконання рішення суду щодо стягнення аліментів не здійснено жодного платежу, не погашена заборгованість за аліментами також станом на час розгляду обумовленої скарги судом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Відповідно до ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою (ч.ч. 1,2 ст. 449 ЦПК України).

Згідно ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Верховний Суд у постанові від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 зазначав, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні. Доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо).

Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 14 серпня 2019 року в справі №910/7221/17; від 12 січня 2021 року в справі №910/8794/17; від 12 жовтня 2021 року в справі №918/333/13-г.

Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 904/3734/20, прийнятій у подібних правовідносинах, вказав, що відсутність достеменного встановлення істотних обставин щодо початку та закінчення перебігу процесуального строку для звернення із скаргою до суду, може свідчити про передчасність висновків судів щодо прийняття до розгляду скарги та не можуть зумовити обов`язок суду щодо розгляду скарги по суті.

За змістом ст.81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Зі змісту поданої скарги вбачається, що боржник не був необізнаним щодо відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітньої дитини, проте рішення суду останній не виконував (згідно наявних у матеріалах виконавчого провадження розрахунків, боржник аліменти жодного разу не сплачував, також останнім не надано доказів щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів без виконавчого провадження у будь-який інший спосіб).

Отже, за таких обставин, боржник мав можливість дізнатися про існування спірних постанов, оскільки йому було відомо про відкрите виконавче провадження, а невиконання ним рішення суду є підставою для застосування державним виконавцем до нього заходів примусового виконання судових рішень.

Копії спірних постанов були направлені державним виконавцем на відому останньому адресу проживання боржника, неотримання боржником кореспонденції/неповідомлення про зміну свого місця проживання, є свідченням його суб`єктивної поведінки.

Доказів щодо існування у заявника перешкод для того, щоб дізнатися про стан виконавчого провадження, матеріали справи не містять.

При цьому, як зазначалося вище, поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, заявник пропустив визначений ч.1 ст.449 ЦПК України строк на звернення до суду зі скаргою та не надав доказів на підтвердження поважності причин його пропуску, тому суд прийшов до висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст. ст. 258-260, 449-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

відмовити ОСОБА_1 в поновленні процесуального строку для подання скарги на постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про застосування тимчасових обмежень, накладення штрафу.

Скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про застосування тимчасових обмежень, накладення штрафу залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.В.Лузан