печерський районний суд міста києва
пр. № 2-2943/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Гречаного О. А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Ньюз Флеш» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, видалення інформації,

УСТАНОВИВ:

I. Позиції учасників справи.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, враховуючи заяву про зміну предмету позову від 08 липня 2024 року і заяву про відмову від частини вимог від 13 грудня 2024 року, просив:

- визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 , інформацію, що організатором підпільного казино та шахрайського кол-центру може бути ОСОБА_3 ; що ОСОБА_3 нібито організував казино під прикриттям CEO клаб та про те, що слідчі Бюро економічної безпеки слідкували за ОСОБА_3 8 місяців, яка була поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18:06 ТОВ «ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНСТВО «НЬЮЗ ФЛЕШ» в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання ua.news за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 викладену в статті під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_4», а саме:

« У Києві правоохоронці виявили підпільне казино та шахрайський кол-центр. За інсайдерськими даними, організатором незаконної діячьності може бути відомий український бізнесмен ОСОБА_3 , співвласник Meest China та CEO Club Ukraine»; «Слідчі Бюро економічної безпеки слідкували за ОСОБА_3 8 місяців»;

«Відомо, що ОСОБА_3 нібито організував казино під прикриттям CEO клубу».

- зобов`язати ТОВ «ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНСТВО «НЬЮЗ ФЛЕШ» (, 01042, м. Київ, Новопечерський провулок, буд. 18, офіс 32) протягом 5 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили видалити за власний рахунок в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет видання ua.news статтю під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3

В обґрунтування поданого позову вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на загальнодоступному веб-сайті на загальнодоступному веб-сайті https://ua.news/ua інформація/стаття є недостовірною та негативною по відношенню до позивача, а тому порушує честь та гідність, а також завдає шкоду діловій репутації ОСОБА_3 . Розміщена на веб-сайті відповідача інформація під назвою статті: «ІНФОРМАЦІЯ_4» містить посилання на конкретні факти та події, носить стверджувальний характер, не містить жодних посилань чи обмовок щодо припущень, власного тлумачення або викладення інформації через власні погляди відповідача. Інформацію, поширену у публікаціях відповідача можна перевірити на предмет її дійсності.

Як вказано у позовній заяві, у зазначеному матеріалі відповідачем розповсюджено наступну інформацію: «У Києві правоохоронці виявили підпільне казино та шахрайський кол-центр. За інсайдерськими даними, організатором незаконної діяльності може бути відомий український бізнесмен ОСОБА_3 , співвласник Meest China та CEO Club Ukraine. Слідчі Бюро економічної безпеки слідкували за ОСОБА_3 8 місяців. Відомо, що ОСОБА_3 нібито організував казино під прикриттям CEO клубу. 30 квітня правоохоронці провели обшуки у бізнес-центрі підприємця у Києві на АДРЕСА_1 , а також в офісі CEO клубу. На місці виявили казино, де підпільно грали в азартні ігри депутати та еліта Києва. У тому ж бізнес-центрі було викрито кол-центр, який виманював гроші у громадян Чехії, Німеччини та України. ОСОБА_3 - громадський діяч, бізнесмен, співвласник Meest China, співвласник CEO Club Ukraine. За останніми даними, фігурант втік від переслідувань правоохоронців за кордон. Нещодавно він публічно скаржився на тиск силовиків». Як випливає із загального змісту тексту статті, його стилістичних особливостей, значень лексем, за допомогою яких характеризується діяльність позивача, можна стверджувати, що у загальному контексті висловлювань ці словосполучення та фразові єдності мають виражену негативну конотацію, тобто є носіями негативної інформації, а зміст текстового матеріалу полягає у змалюванні негативного образу позивача, який, будучи відомим у країні бізнесменом, здійснює протиправні дії.

Логіко-змістовий аналіз наведених вище фрагментів досліджуваного тексту, показав, що висловлювання, які містяться в них мають стверджувальний характер. Вони містять основні тези, в яких адресант, вживаючи дієслова та дієслівні форми у теперішньому та минулому часі стверджує, що події відбуваються або вже відбулись і, як про доконаний факт, інформує про них адресатів, вказує на існування певних фактів та констатує їх, викладаючи текст у вигляді розповіді про певні обставини чи події, робить висновки з цих фактів.

Крім того, у цих висловлюваннях відсутні мовностилістичні засоби (вживання гіпербол, алегорій, тощо), а також спеціальні вставні конструкції та прислівники, що виражають оцінність, невпевненість, підкреслюють вірогідність повідомлюваного (напр., мені здається, на мою думку, я вважаю тощо), і вказують на те, що висловлюване є суб`єктивною думкою та поглядом автора тексту на події, його суб`єктивною оцінкою того, що відбувалось або відбувається, а отже відбивають його особисту точку зору та ставлення до описуваних подій і не можуть бути перевірені на предмет відповідності дійсним фактам.

Висловлювання негативного характеру стосовно позивача, які містяться у тексті статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», розміщеної у мережі Інтернет для невизначеного кола осіб за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 є твердженнями, в яких об`єкти, події, інші сутності та їх якості представляються як такі, що мають місце насправді, а інформація, яка в них міститься, передбачає можливість верифікації, тобто оцінку істинності наведених відомостей, і викладена у формі фактичних тверджень.

Відповідач позов не визнав, представник відповідача у відзиві на позов вказав, що відповідачем жодним чином не поширювалась недостовірна та негативна інформація у формі стверджень про позивача, а відповідно жодним чином не було завдано шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача. Сама публікація не є авторським текстом та не була написана конкретним автором, а є інформацією взятою з першоджерел в мережі Інтернет, інформацію для розміщення Публікації, було взято з наступних публічних джерел, а саме: статті, яку розміщено ІНФОРМАЦІЯ_14, на сайті Babel.ua за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 з офіційного повідомлення Бюро економічної безпеки, опублікованому ІНФОРМАЦІЯ_9 на офіційному сайті БЕБ, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10 офіційний сайт органу державної влади, його, під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_15» та з сайту Інтернет видання Spilno.org, публікація розміщена з ІНФОРМАЦІЯ_1 за посилання ІНФОРМАЦІЯ_16, під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_17. Відповідачем жодним чином не розповсюджувалась така конфіденційна інформація про позивача, та Публікація не містить дані про його національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Крім того, позивач сам дав ряд коментарів Інтернет-виданню FORBS. Інтернет-сторінка видання: https://forbes.ua/, суб`єкт у сфері медіа, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УЯВИ!», , ідентифікатор суб`єкта медіа R30-04291) про те, що такі події, зокрема обшуки в приміщеннях, власником яких є компанії позивача дійсно були. Стаття з коментарями позивача розміщена ІНФОРМАЦІЯ_1 , за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_12 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_18», автор ОСОБА_8 . В цій статті позивач сам підтверджує факт наявності обшуків наступними фразами / цитатами / коментарями. Тобто, інформація про події, розміщені відповідачем у публікації, є правдивою та такою, що відбулася, і такою, яка підтверджена самим позивачем.

Відповідач у публікації не стверджував інформацію, а робив оціночні судження, що підтверджується самою публікацією та стилем її написання, зокрема вживано оціночні слова «нібито», «може бути» тощо.

Поширена інформація є дослівним або у переказі без спотворення суті відтворенням публічних виступів або повідомлень, публічної інформації державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Частину інформації для публікації взято з сайту Бюро економічної безпеки, і вона є офіційною інформацією тобто з державного органу, дослівним відтворенням матеріалів, поширених іншим зареєстрованим медіа або медіа, щодо якого не існує вимог обов`язкової реєстрації, за наявності інформації про осіб, що здійснюють редакційний контроль, їх місцезнаходження та діючі контакти з посиланням на таке медіа.

Відповідач зазначає, що інформацію для публікацій взято з Інтернет-видань https://spilno.org/news (SPILNO.ORG) та https://babel.ua/ (БАБЕЛЬ), та надав інформацію щодо редакції таких Інтернет-видань та контактної інформації. Також частини інформацію для публікації з офіційного сайту БЕБ https://esbu.gov.ua/.

У відповіді на відзив представник позивача вказала, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що публікація є републікованою із інших сайтів, якщо порівняти статті із сайтів, на які посилається відповідач, та сайту відповідача, то вбачається, що статті є різними. В означеній статті позивач не підтверджував будь-яку причетність до підпільного казино та шахрайського кол-центру, проведення азартних ігор в карти у приміщенні, власником яких є компанія позивача. Висловлювання негативного характеру стосовно особи ОСОБА_3 , які містяться у тексті «ІНФОРМАЦІЯ_4», розміщеної у мережі Інтернет для невизначеного кола осіб за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 є твердженнями, в яких об`єкти, події, інші сутності та їх якості представляються як такі, що мають місце насправді, а інформація, яка в них міститься, передбачає можливість верифікації, тобто оцінку істинності наведених відомостей, і викладена у формі фактичних тверджень. Щодо висновку відповідач не конкретизує, яким чином позивачем було одержано висновок в порушення порядку встановленого законом.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача повторив, що публікація не є авторським текстом, що інформація була взята з першоджерел в мережі Інтернет. Журналістам дозволено використовувати будь-які джерела інформації та не розкривати їх за винятком - на підставі рішення суду.

II. Процесуальні дії та рішення суду.

07 червня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 11 червня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

17 червня 2024 року судом отримано відповідь з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача юридичної особи.

17 червня 2024 року у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному позовному провадженні.

08 липня 2024 року представник позивача подала заяву про зміну предмету позову.

13 вересня 2024 року представник відповідача подав до суду відзив.

02 жовтня 2024 року представник позивача за допомогою Електронного суду подала відповідь на відзив.

22 жовтня 2024 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив.

13 грудня 2024 року представник позивача через Електронний суд подала заяву про відмову від частини вимог.

05 березня 2025 року експерт Фраймович Л. В. підтвердила свій висновок /т. І а. с. 17-27/.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала і просила задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у її заявах по суті, і висновок експерта.

Представник відповідача Гречаний О. А. позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити з підстав, наведених у заявах по суті.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

III. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 на загальнодоступному веб-сайті на загальнодоступному веб-сайті https://ua.news/ua інформація/ відповідачем опублікована стаття під назвою статті: «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Публікація містить текст:

«У Києві правоохоронці виявили підпільне казино та шахрайський кол-центр. За інсайдерськими даними, організатором незаконної діяльності може бути відомий український бізнесмен ОСОБА_3 , співвласник Meest China та CEO Club Ukraine. Слідчі Бюро економічної безпеки слідкували за ОСОБА_3 8 місяців. Відомо, що ОСОБА_3 нібито організував казино під прикриттям CEO клубу. 30 квітня правоохоронці провели обшуки у бізнес-центрі підприємця у Києві на АДРЕСА_1 , а також в офісі CEO клубу. На місці виявили казино, де підпільно грали в азартні ігри депутати та еліта Києва. У тому ж бізнес-центрі було викрито кол-центр, який виманював гроші у громадян Чехії, Німеччини та України. ОСОБА_3 - громадський діяч, бізнесмен, співвласник Meest China, співвласник CEO Club Ukraine. За останніми даними, фігурант втік від переслідувань правоохоронців за кордон. Нещодавно він публічно скаржився на тиск силовиків».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення недостовірної інформації про неї та (або) членів її сім`ї, має право звернутися до суду за спростуванням цієї інформації як щодо себе, так і членів родини, якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує її особисті немайнові права.

Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції.

Частиною другою ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення, діяльність якої представляє суспільний інтерес. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - ні. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Указана конституційна норма кореспондує статті 10 Конвенції, згідно з якою кожна людина має право на свободу вираження своїх поглядів, одержувати та поширювати інформацію та ідеї без втручання держави й незалежно від кордонів

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. У свою чергу національна влада може втрутитися в процес реалізації норми статті 10 Конвенції, якщо, зокрема, це передбачено законом, направлено на захист репутації або інших прав осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

Верховний Суд визнав, що факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, у склалися у певному місці та часі за певних умов» (постанова КЦС від 01 лютого 2018 року у справі №757/33799/15; постанова КЦС від 30 травня 2018 року у справі № 757/15364/14; постанова КГС від 13 березня 2019 року у справі № 918/233/18; постанова КЦС від 24 травня 2023 року у справі № 536/911/21; постанова КЦС від 23 грудня 2021 року у справі № 398/3086/19).

Отже факти у висловлюванні можуть бути ідентифіковані при наявності конкретних події, відбулись у певному місці та у визначений час, а також достатньої інформації про дії, вчинені конкретною особою.

Без врахування контексту подій, які зумовили її поширення, характер оспорюваної інформації, попередньої поведінки сторін неможливо правильно кваліфікувати слово, словосполучення чи речення (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 522/20192/18).

Висловлювання є оціночним доти, доки не містить достатньо фактичних даних, які б можна було перевірити на предмет дійсності. Якщо у спірному судженні наявні достатньо конкретні дані (конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за і умов) про вчинення особою конкретних правопорушень, воно є фактичним.

Суд погоджується з висновком експерта № 37/24 від 23 травня 2024 року за результатами семантико-текстуального (лінгвістичного) дослідження у частині того, що публікація містить висловлювання з негативним характером стосовно ОСОБА_3 , однак така інформація частково є оціночними судженнями, оскільки містить мовностилістичні вирази, за допомогою яких висловлюється припущення, у сукупності із інформацією, взятою із інших суб`єктів у сфері онлайн-медіа.

Фактичним твердженням є інформація, яка поширена у спосіб категоричного та стверджує висловлювання у формі повідомлення про існування конкретних обставин (фактів) - постанова від 03 жовтня 2023 року у справі № 756/4720/20 та інші.

У справі 761/32924/19 суди встановили, що інформація, поширена відповідачами, здійснена у спосіб категоричного та стверджувального висловлювання у формі повідомлення про існування конкретних обставин (фактів), тому Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вона є фактичним твердженням.

Цю ознаку слід тлумачити так: якщо судження не містить твердження про існування конкретного факту - воно не є категоричним; якщо судження містить згадку про факт і його оцінку автором - воно не є категоричним; якщо судження викладене у формі питання - воно не є категоричний судження містить сумнів щодо обставини - воно не є категоричним; якщо судження містить критику і ставлення до слів, поведінки або особи і навіть віру автора у цю оцінку - воно може бути категорично оціночним, але не фактичним.

Верховний Суд застосовує підхід, який визнано у практиці ЄСПЛ: не слід порівнювати стандарт точності, який має бути застосований до оцінки обґрунтованості кримінальних звинувачень, з тим підходом, яким доцільно скористатися, оцінюючи висловлювання щодо питань суспільного значення (постанова КЦС від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/16257/23).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

ІV. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Ньюз Флеш» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, видалення інформації залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2025 року.

Суддя І. В. Литвинова