Справа № 212/23/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач, Покровський ВДВС), у якому просить стягнути з відповідача спричинені майнові збитки у розмірі 196 000 грн та моральні збитки у розмірі 113 400 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.08.2024 в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Покровського ВДВС Толстової В.С. апеляційну скаргу було задоволено частково, скасовано постанову від 22.09.2016 про відкриття виконавчого провадження № 52335160 винесену державним виконавцем. Вважає дії Покровського ВДВС такими, які спричинили (моральних страждань) невизначеність у праві користування та розпорядження своїм майном (матеріальних страждань). Втрата права на розпорядження майном шляхом накладення обмеження на його відчуження, яке було накладене державним виконавцем, на думку позивача, може бути підставою для стягнення збитків із ДВС внаслідок втрати доходу від його оренди або продажу в розмірі 196 000 (2500+3000+4000+4500+5000+5500) місячний дохід від здачі в оренду свого майна 7 років (період обмеження на користування майном, накладений ДВС). Також, зважаючи на те, що органом державної виконавчої служби було їй спричинено матеріальні збитки, то є підстави для стягнення моральної шкоди 113 400 грн (1700+1900+2100+2300+2500+2700+3000) прожитковий мінімум з 2017 року по 2024 рік.

Ухвалою судді від 08 січня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, яким роз`яснені їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.

24 січня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він не погоджується із позовними вимогами, посилаючись на те, що на виконанні Покровського ВДВС перебували виконавчі документи відносно ОСОБА_1 як боржника, за якими державним виконавцем до державного реєстру речових прав на нерухоме майно взагалі не вносилися дані щодо обтяження та/або заборони відчуження майна належного на праві власності ОСОБА_1 . Судові рішення, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження, не оскаржені та є чинними. Крім того, зазначає, що посилання позивача на наявність спричиненої шкоди внаслідок втрати права розпорядження власним майном, яке полягає у втраті доходу від його оренди або продажу є необґрунтованими, оскільки такі права ОСОБА_1 не є порушеними. Вважає, що позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. Просить відмовити у позові у повному обсязі.

27 січня 2025 року від позивача надійшла заява, яка за своїм змістом є відповіддю на відзив, у якій вона зазначає, що не згодна з викладеними у відзиві доводами відповідача, посилається на те, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди і підставами стягнення зазначеної шкоди є рішення в цивільній справі № 212/860/24 та відповідь Мінюсту.

Згідно зі ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

З письмових доказів, наданих сторонами і досліджених судом, встановлено наступне.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року, ухваленою у цивільній справі № 212/860/24 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Покровського відділу ДВС у м. Кривому Розі, постанову від 22 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 52335160, винесену державним виконавцем Покровського відділу ДВС у м. Кривому Розі скасовано у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається зі змісту вказаної постанови, 18 квітня 2014 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено судовий наказ у справі № 212/3372/14-ц, 2-н/212/1263/14, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість в розмірі 8 946 грн 90 коп та судовий збір у сумі 121 грн 80 коп, судовий наказ видано до виконання; 22 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття провадження.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, судом встановлено, що на виконанні у Покровському відділу ВДВС у м. Кривому Розі перебували виконавчі провадження, у яких позивач мала статус боржника, а саме:

ВП № 52335160 з примусового виконання судового наказу № 212/3372/14-ц, 2-н/212/1263/14 від 13.08.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості у сумі 8946,90 грн, судового збору в сумі 121,80 грн, у якому виконавче провадження було відкрито 22.06.2016 і завершено 27.06.2017 на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (повернуто стягувачу), кошти не стягувалися;

ВП № 58150494 з примусового виконання судового наказу № 212/3372/14-ц, 2-н/212/1263/14 від 13.08.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості у сумі 9068,70 грн, у якому виконавче провадження було відкрито 21.01.2019 і завершено 27.11.2019 на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (повернуто стягувачу), кошти не стягувалися;

ВП № 63599684 з примусового виконання судового наказу № 212/3372/14-ц, 2-н/212/1263/14 від 13.08.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості у сумі 9068,70 грн, у якому виконавче провадження було відкрито 16.11.2020 і завершено 29.09.2021 на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (повернуто стягувачу), кошти не стягувалися;

ВП № 70766082 з примусового виконання судового наказу № 212/3372/14-ц, 2-н/212/1263/14 від 13.08.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості у сумі 9068,70 грн, у якому виконавче провадження було відкрито 16.01.2023 і завершено 30.10.2023 на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (повернуто стягувачу), кошти не стягувалися;

ВП № 75318964 з примусового виконання судового наказу № 212/3372/14-ц, 2-н/212/1263/14 від 13.08.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості у сумі 8946,90 грн, у якому виконавче провадження було відкрито 18.06.2024 і завершено 27.06.2017 на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (повернуто стягувачу), кошти не стягувалися.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , останній на праві власності належить нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1 з 07.05.2024; квартира за адресою: АДРЕСА_2 з 21.08.2018; квартира за адресою: АДРЕСА_3 з 21.08.2018; відомості про обтяження, заборону відчуження відсутні.

З копії листа Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.12.2024 вбачається, що Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області розглянуто звернення ОСОБА_1 і повідомлено останню про те, що на виконанні в Покровському ВДВС у м. Кривому Розі перебувало виконавче провадження № 52335160 з примусового виконання судового наказу № 212/3372/14-ц (2-н/212/1263/14), виданого 13.08.2014 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП «Криворізька теплоцентраль» заборгованості в розмірі 8946,90 грн, судового збору в сумі 121,80 грн, за яким державним виконавцем 19.09.2024винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки постаново. Дніпровського апеляційного суду від 14.08.2024 у справі № 212/860/24 постанова від 22.09.2016 про відкриття виконавчого провадження скасована, у зв`язку з пропущенням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, передбаченого ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження»; начальником Покровського ВДВС у м. Кривому Розі здійснена перевірка матеріалів виконавчих проваджень №№ 58150494, 63599684, 70766082, 75318964 з примусового виконання судового наказу № 212/3372/14-ц (2-н/212/1263/14) (повторне пред`явлення), скасовані постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки при першому пред`явлені зазначеного провадження пропущений строк пред`явлення до виконання, державними виконавцями по кожному виконавчому провадженню винесені повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та скасовані усі заходи примусового виконання.

Крім того, у вказаному листі повідомлено ОСОБА_1 , що наразі вирішується питання щодо направлення на розгляд начальнику Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Покровського ВДВС у м. Кривому Розі, про що її додатково буде повідомлено.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Так, позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві вказує про завдану їй матеріальну та моральну шкоду, внаслідок неправомірних дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі, зокрема щодо порушення її права користуатися та розпоряджатися майном.

Як на підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15.08.2024 у справі № 212/860/24, та відповідь Міністерства юстиції.

Зазначеною вище постановою суду скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, постанову від 22 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 52335160, винесену державним виконавцем Покровського відділу ДВС у м. Кривому Розі скасовано у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Постанова сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

В той же час відповідно до ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Зазначена стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Таким чином, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19.

Тобто, незалежно від вини, у випадку встановлення фактів неправомірних дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування на підставі рішення суду відносно конкретної фізичної особи, остання повинна довести наявність шкоди, що заподіяна їй, її розмір, та причинний зв`язок між діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування та отриманою нею шкодою.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови ВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 9 Постанови ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

З доданих до позовної заяви позивачем ОСОБА_1 копій документів не вбачається, що діями або бездіяльністю державного виконавця завдано будь-якої шкоди позивачу, яка у виконавчому провадженні мала статус боржника, нею не обґрунтований розмір як матеріальної шкоди, так і моральної, не наведені міркування, з яких вона виходила при визначення заявлених розмірів шкоди.

Посилання на порушене право власності не підтверджено жодними доказами, зокрема і упущена вигода від неможливості розпорядження та користування майном, при цьому не зазначено яким саме майном, і у зв`язку з чим ОСОБА_1 не мала можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, за відсутності доказів на підтвердження будь-яких обтяжень такого майна.

Також, позивачем не доведено порушене її право на відчуження майна з наведених судом підстав, не надані докази неможливості відчуження позивачем такого майна, наприклад відмови нотаріуса у проведенні відповідної нотаріальної дії щодо реєстрації правочину тощо.

Також незрозумілим є наведений позивачем розрахунок майнових збитків у розмірі 196 000 грн з посиланням на неможливість відчуження майна, не наведена оцінка такого майна і навіть не зазначене яке саме майно і яким чином на такі її права вплинуло відкриття державним виконавцем виконавчого провадження з примусового стягнення заборгованості по комунальним послугам у розмірі 8946,90 грн у період з 2016 року по 2024 рік.

Згідно з поясненнями відповідача, наведеними у його відзиві, ні за одним із виконавчих проваджень з примусового виконання судового наказу № 212/3372/14-ц (2-н/212/1263/14) і у подальшому завершені шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

Усі виконавчі провадження, які були відкриті за повторним пред`явленням виконавчого документа, були повернуті стягувачу державним виконавцем без відкриття провадження за вказівкою начальника Покровського ВДВС у м. Кривому Розі із врахуванням постанови Дніпровського апеляційного суду від 14.08.2024, якою скасовано постанову про відкриття провадження при первісному пред`явленні виконавчого документа.

За жодним з виконавчих проваджень не були стягнуті кошти, отже і в даному випадку відсутні матеріальні збитки, понесені ОСОБА_1 .

Згідно з п.1, 3 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, всі учасники судового процесу рівні перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами те, що діями відповідача їй були завдані майнові збитки та заподіяна моральна шкода, та у чому вони полягають, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача; не зазначила, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування своєї позиції, зокрема не доведено обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано доказів, що дії відповідача призвели до душевних або психологічних страждань, приниження, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням негативних наслідків, зокрема у вигляді збитків, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову, в позові відмовлено, а тому судові витрати слід віднести на рахунок Держави.

Керуючись ст. 4, 2, 4, 12-13, 76-82, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , юридична адреса: 50096, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Федора Караманиць, 37В.

Повне судове рішення складено та підписано 17 березня 2025 року.

Суддя: О. В. Колочко