Справа № 396/2292/24
Провадження № 2/396/105/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді Цесельської О.С., за участю секретаря судового засідання Луценко Ю.В., представника позивача - адвоката Пузира В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні під час судового розгляду в залі суду в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пузир Владислав Олександрович до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Пузир В.О. звернувся до суду в інтересах позивача з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який безперервно та постійно проживає разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 . Позивач самостійно виховує та повністю матеріально утримує сина, забезпечує необхідним медичним доглядом, приймає участь у навчанні. Відповідач взагалі не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини, ухиляється від участі у вихованні та утриманні сина, не відвідує сина, не спілкується з ним. Просив встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 без участі матері неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на день звернення до суду з позовом позивач проходить військову службу в ЗСУ, що перешкоджає останньому належним чином доглядати за сином, тому має на меті звільнитися зі служби. Абзацом 3 пункту 3 частини 12 статті 26 ЗУ "Про військовий обов"язок і військову службу" встановлено, що військовослужбовці звільняються зі служби, зокрема коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. Задля повноцінного забезпечення інтересів сина, у позивача існує об"єктивна необхідність у встановленніфакту самостійного виховання та утримання дитини батьком, тому позивач звернувся до суду.

Позивач та його представник під час судового розгляду позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, прохали позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі. (а.с.45)

Представник третьої особи - служби у справах дітей Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області у судове засідання не з`явився.

Опитаний під час судового розгляду неповнолітній ОСОБА_4 пояснив що його мати не спілкується з ним, не приймає участі у його вихованні та утриманні. Він проживає разом з батьком, його повністю утримує батько та лише батько бере участь у його шкільному житті.

Допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили що добре знають сім"ю ОСОБА_1 , який проживає разом з сином ОСОБА_3 . Мати дитини з ними не проживає, не цікавиться його вихованням. Утримує дитину батько, який повністю займається дитиною, бере участь у навчанні.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.06.2022 року розірвано (а.с.19-21), від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23).

Відповідно довідки директора Добровеличківського ліцею "Гармонія" Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області, ОСОБА_4 є учнем 10 класу ліцею, регулярно відвідує заняття; батько дитини ОСОБА_1 одноособово спілкується з педагогами щодо навчання сина, мати з січня 2022 року не бере участі у шкільному житті сина, батьківські збори не відвідує.(а.с.25)

Відповідно довідки сімейного лікаря, батько ОСОБА_4 - ОСОБА_1 з січня 2022 року по теперішній час самостійно турбується про стан його здоров"я та регулярно приводить сина на медичний огляд та обстеження без участі матері дитини. (а.с.27)

Відповідно письмової інформації служби у справах дітей Добровеличківської селищної ради від 10.02.2025 року, зокрема, зазначено, що мати дитини має можливість спілкуватись з дитиною і брати участь у її вихованні та утриманні, оскільки рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області було відмовлено щодо позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 , стягнуто аліменти на утримання дитини. В матеріалах справи відсутня інформація про несплату аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини. Факт перебування ОСОБА_1 на службі у військовій частині тобто перебування в лавах ЗСУ, які переведені на воєнний стан виключає встановлення факту того, що він самостійно займається вихованням сина ОСОБА_4 без участі його матері або іншої особи.(а.с.65-67)

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст.315 ЦПК Українисуд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Згідно з ч. 1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122,125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 2, 5 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Крім того, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Таким чином, за змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, у силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що неповнолітній син проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні і вихованні.

Разом з тим, в силу ст.141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав.

Надані суду докази лише свідчать про факт проживання неповнолітнього сина разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні дитини та утриманні дитини.

Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, а також документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні соціальних пільг та гарантій заявником суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. При цьому суд вважає, що факт самостійного виховання заявником дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом.

Окрім того, відповідно до положень ст. 160 СК України місце проживання неповнолітнього ОСОБА_7 , 2008 року народження, який досяг чотирнадцяти років, визначається ним самим.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання дитини зумовлене, зокрема, звільненням з військової служби, оскільки військовослужбовці, які проходять військову службу по контракту або по мобілізації мають право на звільнення у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Це право регулюється ст.26 Закону Про військовий обов`язок і військову службу.

Окреме проживання батьків та встановлення місця проживання дитини із заявником, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини.

На думку суду, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимогстатті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.12,13,81,141,206,258-260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 14 березня 2025 року.

Суддя: О. С. Цесельська