Справа № 285/2831/24
провадження у справі № 2/0285/89/25
18 березня 2025 року м. Звягель
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді……………….......Літвин О. О.,
секретаря…………………………....Клечковської М. М.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Америкарс»
поданим в його інтересах представником, адвокатом Орловською Вікторією Анатолієвною,
про відшкодування шкоди,
Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, в судове засідання жодного разу не з`явився, причини неявки не повідомив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Виклики відповідача про місце і час розгляду справи здійснювалися через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, інформація про час та місце проведення судового засідання була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. З урахуванням положень ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини(ст.1166 ЦК).
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ст.1187 ЦК).
Встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Америкарс» є власником автомобіля Volkswagen, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На підставі договору оренди легкового автомобіля від 27.07.2023, укладеного між сторонами, позивач передав відповідачу у строкове платне користування у власних цілях автомобіль Volkswagen. Пунктами 7.4, 8 договору передбачено, що орендар ОСОБА_1 зобов`язаний, окрім іншого, проводити капітальний та поточний ремонт автомобіля, що вийшов з ладу з його вини і сплачувати всі фінансові збитки пов`язані з цим; після закінчення строку дії договору повернути автомобіль орендодавцю в технічно справному стані.
Актом прийому-передачі автомобіля позивач 27.07.2023 передав відповідачу автомобіль Volkswagen.
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
За договором найму (оренди) наймодавець (орендодавець) зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ст.759 ЦК України).
Наймач, окрім іншого, має право вимагати від наймодавця відшкодування завданих збитків.
10.12.2023 в м. Києві по проспекту Степана Бандери з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу автомобіль Volkswagen, яким керував відповідач, отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Наявність та кількість пошкоджень транспортного засобу зафіксована у схемі місця ДТП від 10.12.2023.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2024 ОСОБА_1 визнано винним за ст.124КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу.
Постанова суду є чинною та 26.01.2024набрала законної сили.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, із зазначеного слідує, що звернення стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, відбувається на загальноприйнятих засадах судочинства.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у ч.2 ст.1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Доказів щодо відсутності вини відповідача у вчиненні ДТП та пошкодженні належного на праві власності позивачу автомобіля суду надано не було.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене, вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП та заподіянні шкоди встановлена.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen у дорожньо-транспортній пригоді, в розмірі 62496 грн підтверджується: договором №01/04/24 від 01.04.2024 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «ПР21» про ремонт автомобіля; актом виконаних робіт №1567 від 18.04.2024 та листом позивача товариству з обмеженою відповідальністю «ПР21» про гарантування здійснення оплати від 18.04.2024.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, яке забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони і є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. Тобто, обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Відповідачем не було спростовано факту надання йому позивачем в користування на правах оренди автомобіля Volkswagen, власне користуванням ним та його пошкодження в результаті ДТП. Також суду не надано доказів про добровільне виконання зобов`язань за договором оренди в частині проведення ремонту автомобіля, що був пошкоджений з його вини, сплати збитків, пов`язаних з цим, або повернення автомобіля позивачу в технічно справному стані.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону.

Ураховуючи наведене, за відсутності будь-яких заперечень проти позову з боку відповідача, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується обґрунтованість заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Виходячи з положень ст.ст.16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Тлумачення ст.23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи

Стаття 91 ЦК зазначає, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Поряд з цим варто зазначити, що моральна шкода, завдана юридичній особі, досліджується без врахування душевних страждань її керівника/іншої пов`язаної особи, адже дослідженню підлягає саме явище, яке завдало такої шкоди. Так, обставини, пов`язані з відшкодуванням моральної шкоди, завданої юридичній особі та її керівнику підлягають окремому розгляду, відшкодуванню, доказуванню, дослідженню та оцінюванню. Юридична особа при доказуванні завданої їй моральної шкоди не має права посилатися на душевні страждання, адже така шкода полягає у приниженні її ділової репутації, посяганні на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку та інші об`єкти права інтелектуальної власності, що належать юридичній особі, розголошенні комерційної таємниці, вчиненні дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності юридичної особи.

У цій справі позивачем належними та допустимими доказами не наведено будь-яких фактів того, що йому, як суб`єкту господарювання, було дійсно завдано моральну шкоду; не вказано, якими діями відповідача її, на думку позивача, було завдано; не надано розрахунку заявленої ним до стягнення суми моральної шкоди та не зазначено, з чого він виходив, заявляючи вимогу про стягнення саме 10000 грн.

Відтак, в задоволенні вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити за недоведеністю.

Щодо клопотання про стягнення з відповідачавитрат на правову допомогу.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст.15 ЦПК України.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, окрім інших, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн, на підтвердження яких суду надано договір №18/04 про надання правової допомоги від 18.04.2024, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Америкарс» та адвокатом Орловською В. А., і додаток до нього про вартість наданої послуги, яка становить 6000 грн.

Правомірне очікування стороною відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішеннях ЄСПЛ зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Двойних проти України, Гімайдуліна й інші проти України, East/West Alliance Limited проти України, Баришевський проти України). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 14 Рекомендацій №R(81)7Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) «Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя» (on measures facilitating access to justice) передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, яка виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, у тому числі, гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи у суді позивачу надавалася професійна правова допомога адвокатом. Доказів на спростування розрахунку заявлених до відшкодування витрат або їх неспівмірності із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони відповідач не надав.

Принцип повного відшкодування витрат на професійну правничу допомогу стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, ґрунтується на загальних принципах справедливості та компенсації в правовій системі. Зазначений принцип допомагає взаємно збалансувати тягар витрат і забезпечити ефективний доступ до правосуддя, оскільки це дає можливість: 1) стимулювати справедливі судові процеси: якщо сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, може очікувати відшкодування витрат на адвоката, це стимулює її використовувати правові засоби та користуватися послугами адвокатів для ефективного представлення своїх інтересів у суді, що сприяє справедливому та рівноправному судовому процесу; 2) захистити право на доступ до правосуддя: гарантування відшкодування витрат на професійну правничу допомогу забезпечує можливість захисту особою своїх прав у суді, незалежно від її фінансового стану, що сприяє реалізації принципу рівності перед законом; 3) збалансувати інтереси сторін: відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сприяє встановленню балансу інтересів сторін та дає змогу стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, компенсувати витрати, що виникли внаслідок необхідності захищати свої права в суді; 4) забезпечити судову ефективність: якщо сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, може очікувати відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, це сприяє ефективності судового процесу та робить його більш доступним та прозорим.

З урахуванням положень ЦПК України та практики ЄСПЛ щодо дійсності та необхідності наданих адвокатом послуг, співмірності вартості розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом фактично наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), ціною позову та значенням справи для сторони, з урахуванням встановлених обставин цієї справи, кількості судових засідань, виходячи з характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення заявленої суми витрат позивача на професійну правничу допомогу в цій справі в повному обсязі.

Розподіл судового збору за подання позовної заяви.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст.141 ЦПК).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за позовну заяву майнового характеру, подану юридичною особою, сплаті підлягає судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 3028 грн.

Позивачем ставилось дві вимоги майнового характеру: відшкодування матеріальної і моральної шкоди, однак судовий збір був сплачений лише за одну вимогу в розмірі 3028 грн, хоча він мав би сплатити 6056 грн.

З огляду на часткове задоволення судом позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 3028 грн за подачу позову про відшкодування матеріальної шкоди та з позивача на користь держави слід стягнути 3028 грн судового збору, який не був сплачений ним при подачі позовної заяви про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Америкарс» 62496 грн матеріальної шкоди та 9028 грн судових витрат.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Америкарс» в дохід держави 3028 грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуюча суддя О. О. Літвин