Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5415/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., за участю представника позивачів ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в інтересах яких діє адвокат Кухта О.В., звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на розгляді у Виноградівському районному суді Закарпатської області перебуває цивільна справа №299/3496/22 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу удаваним та визнання договору купівлі-продажу договором дарування, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , Державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок Катерина Василівна, третя особа без самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - ОСОБА_7 .

До участі у цивільній справі №299/3496/22 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ухвалою Виноградівському районному суді Закарпатської області від 07.11.2022 р. залучено як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У ході розгляду цивільної справи №299/3496/22 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стало відомо про те, що 07.12.2010 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 був укладений саме договір купівлі-продажу жилого будинку в АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1026 га, що знаходиться на території Вилоцької селищної ради, яка зареєстрована за кадастровим номером 000050049 (далі - договір купівлі-продажу від 07.12.2010 p.). Цей договір посвідчений державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., зареєстрований в реєстрі за №2131. ОСОБА_2 просить визнати договір купівлі-продажу від 07.12.2010 р. удаваним з підстав того, що волевиявлення учасників правочину не відповідало їхній внутрішній волі та договір купівлі-продажу від 07.12.2010 р. не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та просить визнати, що між нею та ОСОБА_3 07.12.2010 р. укладено договір дарування жилого будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1026 га, що знаходиться на території Вилоцької селищної ради, яка зареєстрована за кадастровим номером 000050049.

З укладенням між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 договору купівлі-продажу від 07.12.2010 р. позивачі не погоджуються та заперечують його дійсність, оскільки такий порушує їхні інтереси та права на власність на житловий будинок АДРЕСА_1 і на належну до нього земельну ділянку та волевиявлення учасників правочину не відповідало їхній внутрішній волі, договір купівлі-продажу від 07.12.2010 р. не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. ст. 4, 5 ЦПК України позивачі за захистом своїх порушених прав та інтересів, з метою відновлення та подальшої реалізації майнових прав звернулися до суду з даним позовом про визнання договору купівлі-продажу від 07.12.2010р. недійсним як оспорюваний правочин з моменту його укладення та визнання за позивачами права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого з наведеними в позовній заяві обставинами і вимогами погоджується та їх визнає. Наведені в позовній заяві обставини відповідають дійсності.

Визнає, що фактично власниками житлового будинку АДРЕСА_1 є її батьки - позивачі, котрі через неможливість самостійно купити спочатку в 1998 році домовилися з ОСОБА_3 і залишили останній кошти для придбання житлового будинку для нашої сім`ї ОСОБА_9 , а самі повернулися в м. Олекмінск Республіка Саха (Якутія) РФ, а потім після переїзду в смт. Вилок особисто за власні кошти закупили будівельні матеріали та провели добудову будинку з 30% на 100% готовності, а далі вселилися і стали в ньому проживати, в тому числі і вона, відповідачка ОСОБА_2 .. В добудову цього житлового будинку ОСОБА_3 свої кошти не вкладала. Між позивачами та ОСОБА_3 була домовленість у подальшому переоформити право власності на цей житловий будинок шляхом укладення договору дарування.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, де зазначає, що з наведеними позивачами в позовній заяві обставинами та вимогами погоджується та їх визнаю, викладені обставини відповідають дійсності. Вона являється двоюрідною сестрою позивачки ОСОБА_5 . Повідомляє суд, що за договором купівлі-продажу від 03.08.1998 р. незакінчений будівництвом жилий будинок 30% готовності та земельна ділянка 0,1026, що знаходиться в АДРЕСА_1 , згідно домовленості та на прохання позивачів, оскільки на той час вони не могли на себе оформити право власності на нерухомість, на залишені їй позивачами власні кошти були куплені та оформлені на неї, ОСОБА_3 . В цьому будинку вона ніколи не проживала, добудовою, його благоустроєм та утриманням, зокрема договору про надання послуг електрозв`язку до будинку, проведенням газопостачання, отриманням в 2002 році технічних умов підключення цього будинку до електромережі з проектом трьохфазного електропостачання та укладенням з Виноградівським РЕМ договору про користування електричною енергією цього будинку, побудовою ПЛ-0,4 кВ від КТП-571 на З/б опорах типу СВН-95, укладенням типового договору про надання послуг з газопостачання, оплатою телекомунікаційних послуг, за газ і електроенергію, сплатою земельного податку не займалася; цим займалися позивачі, котрі були фактичними його власниками. Як вбачається з доданих до позовної заяви договору про надання послуг електрозв`язку до будинку, договору про користування електричною енергією цього будинку, рахунків ВАТ «Укртелеком» та квитанцій про оплату рахунків за 2007-2010 роки, розрахункових книжок по розрахунку за газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 за 2003-2010 роки, розрахункової книжки за електроенергією по особовому рахунку НОМЕР_2 за 2006-2007 роки, квитанцій на прийом податкових платежів від 25.07.2000 p., від 09.09.2002р., від 12.08.2003 p., такі укладалися і оформлялися позивачем ОСОБА_4 , у всіх цих документах значиться його прізвище ім`я та побатькові. Позивачі за власні кошти та за рахунок їхньої праці добудували житловий будинок АДРЕСА_1 з 30% на 100% готовності та на початку 2000 року вселилися у нього із своїми дітьми і стали проживати в ньому, зареєструвалися (прописалися), що зафіксовано в домовій книзі. Цей житловий будинок був куплений та добудований з метою проживання сім`ї ОСОБА_9 . У період проведення добудови будинку АДРЕСА_1 та після вселення у цей будинок позивачам не вистачало коштів, щоб оплатити всі витрати по переоформленню права власності на цей житловий будинок з неї, ОСОБА_3 на себе. Тому, вони домовилися це зробити в майбутньому шляхом укладення договору дарування. В 2010 році у відповідачки виникли обставини, через які необхідно було в найкоротші строки переоформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що зумовило необхідність оформлення документів на право власності на закінчений будівництвом житловий будинок - 100% готовності. На той час позивачі уже в смт. Вилок не проживали, а проживали в с. Вітковичі Рівненської області, тому всі питання по оформленню права власності на цей житловий будинок вона узгоджувала з їхньою дочкою відповідачкою -1, яка проживала в цьому житловому будинку. Оскільки для відповідачки-1 я є родичкою не першого ступеня споріднення, то щоб оформити перехід права власності на відповідачку-1 шляхом укладення договору дарування необхідно було понести більше витрат чим при укладенні договору купівлі-продажу. На той час у відповідачки-1, яка мала понести всі витрати по переоформленню права власності, було складне фінансове становище. Тому, задля мінімізації податків та обов`язкових платежів право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1026 га, що знаходиться на території Вилоцької селищної ради, яка зареєстрована за кадастровим номером 000050049 вони вирішили переоформити з неї на відповідачку-1 шляхом укладення договору купівлі-продажу жилого будинку від 07.12.2010 p., а не договору дарування без передачі відповідачкою-1 їй будь-яких коштів за будинок по договору купівлі-продажу. Всі витрати по переоформленню будинку, складанню та оформленню договору понесла відповідачка-1 особисто, про що зазначено й в цьому договорі. Цей договір купівлі-продажу був посвідчений державним нотаріусом Виноградівського державного нотаріальної контори Боричок К.В. та зареєстрований в реєстрі за №2131.

За договором купівлі-продажу від 07.12.2010 р. від неї ОСОБА_3 до відповідачки-1 перейшло право власності тільки на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , без земельної ділянки площею 0,1026 га за кадастровим номером 000050049. Таким чином, вона, ОСОБА_3 залишилася власником земельної ділянки площею 0,1026 га під вказаним житловим будинком, право власності на яку я набула згідно договору від 03.08.1998 p., посвідченого державним нотаріусом Виноградівського державного нотаріальної контори Боричок К.В. га зареєстрованого в реєстрі за №1758.

Заявляє, що факту передачі відповідачкою-1 чи будь-якими іншими особами їй, ОСОБА_3 коштів за житловий будинок по договору купівлі- продажу від 07.12.2010 р. не було, оскільки з моменту укладення договору від 03.08.1998 p., за яким вона значилася власником будинку, а фактично власниками/ володільцями і користувачами житлового будинку були позивачі, котрі спочатку дали їй кошти для придбання для їхньої сім`ї будинку, особисто за рахунок своїх коштів несли витрати по закупівлі будівельних матеріалів та провели добудову будинку з 30% на 100%, вселилися та проживали в цьому житловому будинку. Свої кошти в добудову цього будинку вона не вкладала. З огляду на ці обставини та на вимоги щодо обов`язкових умов для укладення договору купівлі-продажу, в договорі купівлі- продажу від 07.12.2010 р. у пункті 2 умову про те, що кошти виплатилися покупцем продавцю до підписання цього договору, зазначено формально. Мав місце факт безоплатного переходу права власності на житловий будинок від неї до відповідачки-1, але правочин було оформлено договором купівлі- продажу задля мінімізації податків та обов`язкових платежів, є виконання нами, як сторонами договору, обов`язків договору дарування. Таким чином, між ними оформлено договір купівлі-продажу, а насправді встановлені інші правовідносини - дарування. Їх волевиявлення як учасників правочину договору купівлі-продажу (як зовнішній прояв волі) не відповідало їх внутрішній волі, оскільки її внутрішня воля була подарувати відповідачці-1 житловий будинок, а внутрішня воля відповідачки-1 - отримати цей житловий будинок в дар. Також, договір купівлі-продажу від 07.12.2010 р. не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - отримання мною як продавцем коштів за житловий будинок як доходу (прибутку).

Позивачі будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Справу розглянуто у відсутність позивачів за участю їх представника адвоката Кухти О.В.

Представник позивачів ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві та просила суд такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позивачів визнали з мотивів, наведених у відзивах на позовну заяву, проти задоволення вимог позивачів не заперечили.

Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст. 2 06 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

Заслухавши пояснення представника позивачів та пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 07.12.2010 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку в АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1026 га, що знаходиться на території Вилоцької селищної ради, яка зареєстрована за кадастровим номером 000050049, посвідчений державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., зареєстрований в реєстрі за №2131.

Укладенню спірного договору передували наступні обставини.

Так, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками відповідачки-1 ОСОБА_2 .

З 1982 року і до 1999 року вони з дочкою - відповідачкою-1 та після народження з сином - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали в м. Олекмінск Республіка Саха (Якутія) СССР/РФ, там же працювали, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копіями паспортів, трудових книжок та свідоцтв про народження ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Влітку 1998 року позивачі, під час відпустки, на запрошення двоюрідної сестри позивачки ОСОБА_5 - відповідачки-2 ОСОБА_3 , яка проживала в смт. Вилок Виноградівського району Закарпатської області, приїхали до останньої в гості. Під час гостювання в ОСОБА_3 вони вирішили з м. Олекмінск Республіка Саха (Якутія) РФ переїхати проживати до України, а саме в смт. Вилок Виноградівського району Закарпатської області і для проживання сім`ї ОСОБА_9 вирішили в смт. Вилок купити житловий будинок. В цей же період, виходячи із наявних у позивачів коштів, вони почали шукати будинок і невдовзі по АДРЕСА_1 знайшли житловий будинок, який на той час був незакінчений будівництвом 30% готовності, власником якого був ОСОБА_11 . З ОСОБА_11 домовилися про його вартість і про те, що в подальшому покупцем по договору стане та переоформленням права власності буде займатися ОСОБА_3 , котра на це попередньо погодилася, оскільки позивачі на той час громадянами України не були, паспортів громадян України не мали, а тому не могли на території України оформити право власності на житловий будинок на себе. Позивачі з ОСОБА_3 домовилися, що після переїзду в смт. Вилок, отримання паспортів громадян України і реєстрації, переоформлять право власності, залишили їй гроші та повернулися в м. Олекмінск Республіка Саха (Якутія) РФ.

03.08.1998 р. між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 був укладений договір, який посвідчений державним нотаріусом Виноградівського державного нотаріальної контори Боричок К.В. та зареєстрований в реєстрі за №1758, копія якого додається. Згідно цього договору ОСОБА_3 , на залишені позивачами кошти, оформила на себе незакінчений будівництвом жилий будинок 30% готовності та земельну ділянку 0,1026, що знаходиться в АДРЕСА_1 , таким чином стала їх формальним власником.

Влітку 1999 року, після закінчення дочкою позивачів - відповідачкою-1 11-го класу середньої школи №1 в м. Олекмінск Республіка Саха (Якутія) та отримання атестата про середню повну загальну освіту НОМЕР_3 від 19.06.1999 p., ОСОБА_5 , відповідачка-1 та син - ОСОБА_6 переїхали в смт. Вилок Виноградівського району Закарпатської області. Позивач ОСОБА_4 залишився в м. Олекмінск Республіка Саха (Якутія) РФ з метою продажі будинку, в якому вони жили, автомобіля та відправки контейнером речей і меблів в смт. Вилок Виноградівського району Закарпатської області.

Після приїзду в смт. Вилок, позивачі та їхні діти тривалий час проживали у відповідачки-2 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки будинок по АДРЕСА_1 для проживання придатний не був, в ньому не було підлоги, електроенергії, опалення, води, каналізації, дверей і меблів і т.д.

Після переїзду позивача ОСОБА_4 з м. Олекмінск Республіка Саха (Якутія) РФ в смт. Вилок Виноградівського району Закарпатської області позивачі почали займатися добудовою будинку б/н по АДРЕСА_2 , а саме придбали наступні будівельні матеріали та провели такі роботи:

придбали дошки, плитку та позивач ОСОБА_4 власноручно зробив підлогу на першому поверсі - в коридорах і кімнатах підлогу виклав дерев`яною дошкою, а в кухні - плиткою;

придбали дошку та позивач ОСОБА_4 власноручно влаштував панелі в коридорі та гостинній, купив лак і пофарбував панелі;

придбали плитку і позивач ОСОБА_4 власноручно виклав плиткою частину стіни у ванній кімнаті; переробили вхід до ванної кімнати;

позивач ОСОБА_4 власноручно зробив димохід для пічного опалення та влаштував пічне опалення на першому поверсі будинку;

придбали дошки, позивач ОСОБА_4 власноручно зробив і встановив сходи на другий поверх;

придбали пінопласт і позивач ОСОБА_4 закрив вихід на мансарду та утеплив стелю між другим поверхом та мансардою;

побілили стіни в усіх кімнатах;

придбали матеріал - цемент, пісок та поштукатурили ззовні будинок;

придбали плитку та позивач ОСОБА_4 власноручно виклав підлогу на балконі;

організували та провели до будинку газ;

придбали труби та позивач ОСОБА_4 влаштував каналізацію з будинку, власноручно копав ями для каналізаційних труб та яму для зтоку каналізації;

пробурили скважену, встановили насосну станцію та до літньої кухні провели воду;

придбали будівельні матеріали, добудували між будинком та літньою кухнею стіни та влаштували дах з шифера, внаслідок чого утворилася додаткова площа і збільшилася у площі літня кухня; позивач ОСОБА_4 власноручно поштукатурив стіни, влаштував двері на добудові;

встановили огорожу з сітки на межі з сусідом, огородили біля сараю територію для курей та встановили арки для винограду.

Добудовувати цей житловий будинок позивачам допомагали їхні родичі, а саме: сестра позивачки - ОСОБА_12 і її чоловік - ОСОБА_13 , які на той час проживали в смт. Вилок, брат позивача - ОСОБА_14 зі своєю дружиною ОСОБА_15 та брат - ОСОБА_16 , що зокрема зафіксовано на фотографіях, доданих до позову.

Добудова зазначеного вище житлового будинку проводилася позивачами за кошти, отримані від продажу будинку м. Олекмінск Республіка Саха (Якутія) РФ. Проте вказаних коштів не вистачило, а тому в період добудови будинку позивач ОСОБА_4 їздив на заробітки, а позивачка ОСОБА_5 працювала в смт. Вилок спочатку в кафе «Овалі», яке належало ОСОБА_3 , а далі - в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » барменом.

Позивачі добудували житловий будинок б/н по АДРЕСА_1 з 30% на 100% готовності. Також позивачі купили та завезли до цього необхідні для проживання побутову техніку, меблі та речі, в тому числі привезені з м. Олекмінск Республіка Саха (Якутія) РФ. В подальшому цьому житловому будинку було присвоєно номер 8, що підтверджується рішенням Вилоцької селищної ради від 10.10.2007 №107, копія кого додається.

На початку 2000 року позивачі з дочкою - відповідачкою-1 та сином ОСОБА_6 вселилися і стали проживати в будинку АДРЕСА_1 , а 20.06.2000 р. у цьому будинку зареєструвалися (прописалися), що зафіксовано в будинковій книзі.

В 2000 році позивачем ОСОБА_4 до цього будинку проведено газопостачання та, після проведення ним оплати, йому були видані технічні умови від 02.07.2002 р. для підключення житлового будинку АДРЕСА_1 до електромережі та був виготовлений проект №338/2002 p. трьохфазного електропостачання житлового будинку в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 . Цей проект погоджено інспекцією енергонагляду ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго» та начальником Виноградівського району електричних мереж Білак О.О. Згідно технічних умов необхідно було побудувати ПЛ-0,4 кВ від КТП-571 на З/б опорах типу СВН-95, яка була збудована власними силами ОСОБА_4 та інших мешканців - ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Згідно звернення від 13.09.2002р. за №211 до начальника Виноградівського РЕМ п. ОСОБА_19 , підписаного вказаними та іншими громадянами, голова Вилоцької селищної ради п. ОСОБА_20 просив включити під напругу та прийняти безкоштовно на баланс новозбудовану ПЛ - 0,4 кВ по АДРЕСА_1 і без дозволу вищевказаних мешканців не підключати інших абонентів.

Також, позивачем ОСОБА_4 були укладені такі договори: 24.10.2000 р. з ВАТ «Укртелеком» договір №10 про надання послуг електрозв`язку до будинку АДРЕСА_1 , а 27.07.2002 р. - з Виноградівським РЕМ договір про користування електричною енергією будинку АДРЕСА_1 .

Оплату телекомунікаційних послуг, за газ і електроенергію по будинку АДРЕСА_1 проводили позивачі, що, зокрема підтверджується рахунками ВАТ «Укртелеком» на ОСОБА_4 та квитанціями про оплату рахунків за 2007-2010 роки; розрахунковими книжками по розрахунку за газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 на ОСОБА_4 за 2003-2010 роки; розрахунковою книжкою за електроенергією по особовому рахунку НОМЕР_2 на ОСОБА_4 за 2006-2007 роки. Позивачами також сплачувався земельний податок за земельну ділянку під житловим будинком, згідно зазначених у позовній заяві квитанцій на прийом податкових платежів від 25.07.2000 p., від 09.09.2002р., від 12.08.2003р. на ОСОБА_4 .

Наведені вище обставини та докази в їх підтвердження доводять факт купівлі, добудови з 30% на 100% готовності і облаштування житлового будинку АДРЕСА_1 за кошти і за рахунок праці позивачів з метою проживання сім`ї ОСОБА_9 .

Відповідачка-2 ОСОБА_3 з моменту укладення договору купівлі-продажу від 03.08.1998р. була формальним власником цього будинку, оскільки у фактичне володіння і користування цим будинком не вступала, добудовою та його благоустроєм не займалася, жодних оплат телекомунікаційних послуг, за газ і електроенергію не проводила, фактичними власниками / володільцями та користувачами були позивачі.

У період проведення добудови будинку АДРЕСА_1 та після вселення у цей будинок у позивачів не вистачало коштів, щоб оплатити всі витрати по переоформленню права власності на житловий будинок з ОСОБА_3 на себе.

В 2006 році позивачі поїхали до своїх батьків, які проживали за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_5 залишилася там проживати, а ОСОБА_4 періодично жив то там, то в будинку АДРЕСА_1 допомагав по господарству дочці, доглядав за будинком. З огляду на ці обставини, за спільною домовленістю, позивачі будинок залишити дочці в якості дарунка з наміром у майбутньому переоформити право власності на цей житловий будинок шляхом укладення з ОСОБА_3 договору дарування.

На дату укладення спірного договору купівлі-продажу жилого будинку від 07.12.2010 р. позивачів у смт. Вілок Виноградівського району Закарпатської області не було.

Про те, що 07.12.2010 р. право власності на будинок АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 до дочки - відповідачки-1 перейшло шляхом укладення саме договору купівлі-продажу позивачі не знали.

Після залучення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ухвалою Виноградівському районному суді Закарпатської області від 07.11.2022 р. до участі в цивільній справі №299/3496/22 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, останні дізналися про те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 07.12.2010 р. був укладений саме договір купівлі-продажу жилого будинку в АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1026 га, що знаходиться на території Вилоцької селищної ради, яка зареєстрована за кадастровим номером 000050049 та посвідчений державним нотаріусом Виноградівського державного нотаріальної контори Боричок К.В. і зареєстрований в реєстрі за №2131, на підставі якого за відповідачкою-1 була проведена реєстрація права власності на цей житловий будинок, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 10.12.2010 р. №28310559 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №304741036 від 12.07.2022 p., які ОСОБА_2 додано до позовної заяви у цивільній справі №299/3496/22 та копії яких з договором купівлі-продажу від 07.12.2010 р. додано до даної справи.

Ознайомившись із договором купівлі-продажу від 07.12.2010 p., позивачі дізналися, що відповідачка-2 ОСОБА_3 в 2010 році згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Вилоцькою селищною радою 21.07.2010 р. та зареєстрованого в Виноградівському бюро техінвентаризації 12.08.2010 р. на підставі Витягу №27003626 про реєстрацію права власності на нерухоме майно в книзі реєстрації №7, запис 837 оформила та зареєструвала право власності на добудований (з 30% до 100% готовності) ними за власні кошти і їх працю вказаний вище житловий будинок та в подальшому відчужила його згідно договору купівлі-продажу від 07.12.2010 р. відповідачці-1.

Спірний договір порушує інтереси позивачів та права на власність, а також не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 4 ЦПК України також передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як розтлумачив Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 р. по справа №1-10/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та визнання правочину недійсним. В частині 2 даної статі також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Стаття 5 ЦПК України також передбачає положення щодо способів захисту, які застосовуються судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016р. №6-605цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 р. у справі № 439/212/14-ц «правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України.) З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав».

Позивачі, не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу від 07.12.2010 р. У спірному випадку їхній інтерес/юридична заінтересованість полягає в тому, щоб сторони договору купівлі-продажу від 07.12.2010 р. перебували в правовому становищі, яке існувало в них до укладення цього договору, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації позивачами їхніх прав - права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Як зазначалося вище згідно договору від 03.08.1998 р. від ОСОБА_11 відповідачка-2 ОСОБА_3 , на залишені позивачами кошти, оформила на себе незакінчений будівництвом жилий будинок 30% готовності та земельну ділянку 0,1026, що знаходиться в АДРЕСА_1 , таким чином стала їх формальним власником. В подальшому цей житловий будинок позивачі самостійно за власні кошти та за рахунок їхньої праці добудували з 30% до 100% готовності.

Відповідачка-2 ОСОБА_3 з моменту укладення договору купівлі-продажу від 03.08.1998р. була формальним власником цього будинку, оскільки у фактичне володіння і користування цим будинком не вступала, добудовою та його благоустроєм не займалася, жодних оплат телекомунікаційних послуг, за газ і електроенергію не проводила, фактичними власниками / володільцями та користувачами були позивачі. Вказані обставини ОСОБА_3 підтвердила в судовому засіданні по розгляду цивільної справи №299/3496/22 шляхом надання пояснень та зазначила у відзиві.

Після добудови з 30% до 100% готовності позивачами вказаного вище житлового будинку відповідачка-2 - ОСОБА_3 в 2010 році оформила та зареєструвала на себе право власності на весь житловий будинок з подальшим його відчуженням відповідачці-1 згідно договору купівлі-продажі, а не договору дарування, що суперечить інтересам та правам позивачів на власність - майновим правам. Відповідачка-2 оформлення права власності на весь житловий будинок з подальшим його відчуженням відповідачці-1 шляхом укладення договору купівлі- продажу з позивачами, котрі його добудували з 30% до 100% готовності, не узгоджувала.

Відповідачка-2, оформивши та зареєструвавши за собою право власності на закінчений будівництвом житловий будинок - добудований позивачами за власні кошти з 30% до 100% готовності та в подальшому відчуживши його відповідачці-1 шляхом укладення договору купівлі-продажу, порушила інтереси позивачів та майнові права на цей житловий будинок та земельну ділянку під ним, оскільки цей житловий будинок був куплений, добудований з 30% до 100% готовності та облаштований позивачами за власні кошти і за рахунок їхньої праці з метою проживання сім`ї ОСОБА_9 .

Право власності на вказаний житловий будинок, з огляду на вказані вище обставини купівлі, добудови та облаштування позивачами за власні кошти цього житлового будинку та згідно домовленості між сторонами, мало перейти до відповідачки-1 чи позивачів згідно договору дарування, а не договору купівлі-продажу.

У цивільній справі №299/3496/22 ОСОБА_2 просить визнати договір купівлі-продажу від 07.12.2010 р. удаваним з підстав того, що такий між нею та ОСОБА_3 вчинений для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме договору дарування, тобто мав місце факт укладення між сторонами удаваного правочину, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин та настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином, тобто волевиявлення учасників правочину не відповідало їхній внутрішній волі та договір купівлі-продажу від 07.12.2010 р. не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається із позовної заяви правочин між сторонами по переходу права власності було оформлено договором купівлі-продажу задля мінімізації податків та інших обов`язкових платежів.

Обидві сторони діяли свідомо для досягнення особистої користі - мінімізації податків та інших обов`язкових платежів, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

При укладенні удаваного правочину, у даному випадку договору-купівлі продажу, волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідало їх внутрішній волі.

Внутрішня воля ОСОБА_3 подарувати ОСОБА_2 житловий будинок, а внутрішня воля ОСОБА_2 - отримати цей житловий будинок в дар.

Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виразили не ту внутрішню волю, що насправді мала місце.

Сторони вчинили два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» їхню волю; другий - прихований, від якого вони очікували правових наслідків.

Сторони виконали тільки ті обов`язки та реалізували ті права, що випливають із прихованого правочину.

В результаті чого між сторонами настали інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Воля обох сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином купівлі-продажу.

У статті 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони (покупця) право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його ціну, а для другої сторони (продавця) - право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору покупцю. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, а покупець має сплатити ціну за власний рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За своєю суттю та загальним правилом договір дарування передбачає для однієї сторони (дарувальника) передачу другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. При цьому обов`язку обдарованого прийняти в дар майно договір дарування не передбачає.

Договір дарування, як і договір купівлі-продажу мають споріднену правову спрямованість - передачу відповідного майна у власність іншої особи. Основною ознакою договору дарування є передача майна у власність обдарованого саме на безоплатній основі. Натомість відносини купівлі-продажу передбачають передачу відповідного майна у власність іншої особи на оплатній основі.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 у справі №909/1294/15 зазначив, що правочин дарування позбавлений економічного сенсу і може бути вчинений лише за наявності дружніх, родинних чи будь-яких інших відносин, які б могли пояснити такий правочин.

Як вбачається з наведених у позові в цивільній справі №299/3496/22 обставин, зокрема, з огляду на те, що сторони родичі і кошти на купівлю та завершення добудови житлового будинку вкладали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - позивачі по цьому позову, мав місце факт безоплатного переходу права власності на житловий будинок від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 .

Отже, при укладенні договору купівлі-продажу від 07.12.2010 р. волевиявлення учасників правочину не відповідало їхній внутрішній волі та цей договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - отримання продавцем коштів за житловий будинок як доходу/прибутку.

Так, частиною 1 статті 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. Зокрема ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З огляду на наведені вище обставини, договір купівлі-продажу від 07.12.2010 р. порушує інтереси та майнові права позивачів на житловий будинок АДРЕСА_1 та належну до нього земельну ділянку, а невідповідність волевиявлення учасників правочину їхній внутрішній волі при укладенні договору купівлі-продажу від 07.12.2010 р. та те, що цей договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (отримання продавцем доходу/прибутку), свідчить про невідповідність оспорюваного договору вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, тому в силу приписів ст. ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Верховний Суд України у своїй постанові від 30.03.2016 р. у справі №6-265цс16 зробив наступний правовий висновок «Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому».

У відповідності до ч.І ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Водночас із визнанням договору купівлі-продажу від 07.12.2010 р. недійсним, слід визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Вилоцькою селищною радою 21.07.2010 р. та зареєстроване в Виноградівському бюро техінвентаризації 12.08.2010 р. на підставі витягу №27003626 про реєстрацію права власності на нерухоме майно в книзі реєстрації №7, запис 837 та визнати за позивачами право власності по 1/2 за кожним на 70% житлового будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1026 га, що знаходиться на території Вилоцької селищної ради, яка зареєстрована за кадастровим номером 000050049.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 p., яку ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» від 17.07.1997 p., кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачами вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволити.

Визнати договір купівлі-продажу жилого будинку від 07.12.2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_21 , посвідчений державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., зареєстрований в реєстрі за №2131 - недійсним з моменту укладення.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Вилоцькою селищною радою 21.07.2010 р. та зареєстроване в Виноградівському бюро техінвентаризації 12.08.2010 р. на підставі Витягу №27003626 про реєстрацію права власності на нерухоме майно в книзі реєстрації №7, запис 837.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 та за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності по 1/2 (одній другій) за кожним на 70 % житлового будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1026 га, яка знаходиться на території Вилоцької селищної ради та яка зареєстрована за кадастровим номером 000050049.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 13.03.2025.

ГоловуючийТ. Ю. Левко