ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4085/23 Головуючий суддя І інстанції Музиченко В. О.
Провадження № 22-ц/818/125/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про визнання фізичної особи недієздатною
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною та встановлення опіки,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в якій просив суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним та призначити його опікуном над ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є рідним братом його батька. Він, його батьки та дядько зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 з дитинства страждає на психічне захворювання та перебуває на обліку у Харківському психоневрологічному диспансері, в зв`язку з чим є інвалідом другої групи безстроково. Через свою хворобу ОСОБА_2 потребує постійної опіки.

Вказав, що раніше ним опікувались його бабуся та мати ОСОБА_3 , однак ІНФОРМАЦІЯ_2 бабуся померла та після її смерті про ОСОБА_2 стали опікуватись він та його батько. Через постійні відрядження батько не може здійснювати догляд за братом, тому це виконує він. Його дядько ОСОБА_2 хворіє на психічне захворювання, внаслідок чого не здатне усвідомлювати своїх дій та керувати ними та через це потребує постійної опіки. Він має можливість здійснювати догляд за дядьком.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву.

Вказав, що суд мотивував своє рішення не належними, достатніми та припустимими доказами які маються в матеріалах справи, а виключно своїм внутрішнім переконанням, що не має відповідати вимогам Закону.

Зауважив, що надані суду документи у своїй сукупності підтверджують наступні факти, що ОСОБА_2 з 1979 року, є інвалідом дитинства, страждає на психологічне захворювання, яке станом на 2024 рік (проведення експертизи) не є виліковним. ОСОБА_2 ніде не працює (визнаний непрацездатним з 1992 року). Станом на час розгляду справи йому виповнилося 52 роки, він є особою похилого віку який не має можливості себе обслуговувати.

Звертає увагу, щодо участі представника ХМР. Особа представник Кондратенко Є.П. діючи від імені Виконавчого комітету Харківської міської ради не має виловлювати думку яка не відповідає позиції Харківської міської ради в особі адміністрації Слобідського району. Рішенням колегіального органу опікунської ради, яка була проведена04.07.2023р. прийнято подання про задоволення заяви ОСОБА_1 щодо встановлення опікунства над ОСОБА_2 , про те пояснення та заяви ОСОБА_4 вказують на те, що він висловлює думку про відмові у задоволені заяви. Особа ОСОБА_4 не мав права приймати участь у судовому засіданні в якості самопредставництва Виконавчого комітету ХМР. Вказана позиція не відповідає вимогам ст.92 ЦПК України. Крім того позиція суду не відповідають правовому висновку викладеному у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №149/289/21, провадження № 61- 4983св23. Судом допущено до участі у справі ОСОБА_4 на підставі витягу з ЄДР безпідставно та незаконно. Без врахування його трудових прав та обов`язків, а так само Статутних документів, положень та вимог Закону про органи місцевого самоврядування. З таких підстав не є зрозумілим не тільки його безпосередня участь у справі, а так само його позиція яка не відповідає усім обставинам справи. Крім того слід врахувати: подання від 12.07.2023р. складене Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради код ЄРДПОУ 37459125, а Кондратенко Є.П. представляє Харківську міську раду, код ЄРДПОУ 04059243. По своїй суті це різні юридичні особи з різними правами та обов`язками, різними інтересами у вказаній справі. За залученими до справи документами витягом з ЄДР стосовно Харківської міської ради, з визначенням представника (самопредставництво) ОСОБА_4 , не є очевидним що він має право представляє органи опіки та піклування від імені Виконавчого Комітету ХМР. Таким чином позиція представників заінтересованих осіб ОСОБА_2 адвоката Кіслова О.О., представника заінтересованої особи ХМР Кондратенко Є.П., не мали бути використані судом при прийняті відповідного рішення у справі.

Також зазначив, що суд не є спеціалістом в області визначення психіатричного стану учасника справи. Вважає, що виключно висновки судової психіатричної експертизи у вказаній справі, на підставі вимог ст.ст.103, 105, 298 ЦПК України, ст.ст.1,3.5, 20 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст.1, 3, 4 Закону України «Про судову експертизу», пункт 10 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, які надані відповідними спеціалістами (судовими експертами) мають право визначити чи страждає особа на психічне захворювання та чи має особа усвідомлювати значення своїх дій. З урахуванням даних висновку судово-психіатричної експертизи №31 від 17.01.2024р. відповідно до висновків якої: ОСОБА_2 на теперішній час страждає на психічний розлад у формі легкої розумової відсталості з порушенням поведінки, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, ОСОБА_2 не має бути визнаний судом дієздатною особою. Крім того, слід врахувати що ОСОБА_2 страждає на психологічне захворювання тривалий час з 1979 року, є інвалідом дитинства, тому вказаний висновок відповідає іншим документам справи. Суд (суддя) не є спеціалістом в сфері охорони здоров`я та встановлення відповідного психіатричного захворювання та/або його відсутності. Таким чином, рішення суду від 15.05.2024р. було прийняте без належної оцінки висновку судово-психіатричної експертизи №31 від 17.01.2024 р.

Зауважив, що законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. У даному випадку заявник ОСОБА_1 (племінник) та особа яка потребує опіки ОСОБА_2 (дядько) є членами однією сім`ї, підтверджено свідоцтвами про народження. Вони проживають сумісно за однієї адреси, АДРЕСА_1 . що підтверджено довідками територіальної громади. Одночасно є власниками квартири. ОСОБА_2 є непрацездатною людиною. Ніде не працює. Є інвалідом дитинства 2 група (з 1992 року). Потребує постійного догляду та лікування. Ліки для нього купує саме ОСОБА_1 . Вони ведуть сумісне господарство, разом харчуються. ОСОБА_1 працює. Кошти які він заробляє витрачає на сумісні нужди: сплачує комунальні послуги, купує харчі, купує ліки, купує одежу та обув, та витрачає на інші господарські витрати по утриманню квартири та утриманню ОСОБА_2 .

Таким чином, протягом тривалого часу заявник у справі ОСОБА_1 фактично здійснює опіку над своїм рідним дядьком ОСОБА_2 .

У письмовому відзиві представник ХМР - Кондратенко Є.П. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

На обґрунтування вказав, що Верховний Суд у своїх постановах притримується єдиної і послідовної позиції щодо належності і достатності як доказу наявності повноважень у особи діяти від імені юридичної особи в порядку самопредставництва Витягу з державного реєстру, в якому зазначені відомості про особу, яка підписала процесуальний документ. Отже, згідно із вищевикладеним, представником Органу опіки та піклування було надано витяг з Єдиного державного реєстру із відповідними даними розділу «відомості про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо». Внесені до зазначеної графи дані Єдиного державного реєстру засвідчують повноваження представника Органу опіки та піклування в порядку самопредставництва відповідно до закону. Таким чином, викладені у апеляційній скарзі твердження заявника щодо відсутності повноважень представника Органу опіки та піклування не відповідають дійсності, та, відповідно, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Окрім того, розділом 7 Положення про Юридичний департамент Харківської міської ради затвердженим рішенням 1 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради 8 скликання» від 09.12.2020 № 7/20, передбачається, що самопредставництво Харківської міської ради, її виконавчих органів та посадових осіб здійснюється через працівників Юридичного департаменту, перелік яких затверджується розпорядженням міського голови та вноситься до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Працівники Юридичного департаменту беруть участь у судових справах, як уповноважені діяти від імені міського голови, Харківської міської ради, її виконавчих органів (виконавчого комітету, департаментів, управлінь, відділів, служб, тощо), секретаря міської ради, у тому числі і під час здійснення ним повноважень міського голови, а також інших посадових осіб Харківської міської ради з усіма правами, передбаченими законом для сторони (самопредставництво), у тому числі з правом підпису всіх документів, завірення копій. Працівники Юридичного департаменту, що здійснюють правове забезпечення відповідного виконавчого органу Харківської міської ради, беруть участь у судових справах, як уповноважені діяти від імені цього виконавчого органу (департаменту, управління, відділу, служби, тощо), його структурних підрозділів та посадових осіб з усіма правами, передбаченими законом для сторони (самопредставництво). Працівник Юридичного департаменту, що здійснює самопредставництво у конкретній справі міського голови, Харківської міської ради, її виконавчих органів (виконавчого комітету, департаментів, управлінь, відділів, служб, тощо), секретаря міської ради, у тому числі і під час здійснення ним повноважень міського голови, а також інших посадових осіб Харківської міської ради, визначається директором Юридичного департаменту або його заступниками. Працівники Юридичного департаменту беруть участь у судових справах на підставі цього Положення, посадової інструкції та службового посвідчення. У якості належного та допустимого доказу підтвердження повноважень брати участь у судовому засіданні від імені Органу опіки та піклування представником органу було надано службове посвідчення №192 головного спеціалістаюрисконсульта сектору правового забезпечення діяльності адміністрацій районів відділу правового забезпечення депутатської діяльності, представницьких функцій міської ради та діяльності адміністрацій районів Юридичного департаменту Харківської міської ради на ім`я ОСОБА_4 .

Таким чином, твердження заявника щодо відсутності повноважень представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради не відповідають дійсності, та, відповідно, не можуть бути підставою для скасування рішення першої інстанції.

Вважає безпідставними твердження заявника, що особа представник діючи від імені Виконавчого комітету Харківської міської ради не має висловлювати думку яка не відповідає позиції Харківської міської ради в особі адміністрації Слобідського району. Так, відповідно до підпунктів 1.4. та 1.6 Правил опіки та піклування безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. Для допомоги в роботі при органах опіки та піклування створюються опікунські ради, що мають дорадчі функції і до складу яких входять депутати, представники місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування і громадськості. В Харківській міській раді органом опіки та піклування є виконавчий комітет Харківської міської ради (далі виконавчий комітет). Відповідно до Положення про Опікунську раду Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.03.2011 № 156, Опікунська рада Адміністрації (далі Опікунська рада) є постійно діючим консультативно-дорадчим органом, що утворюється виконавчим комітетом Харківської міської ради. Раду очолює голова Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради. Рада у своїй діяльності підпорядковується та підзвітна Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради і управлінню праці та соціальних питань Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Таким чином, орган опіки та піклування Харківської міської ради, Опікунська рада Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради це органи, які є різними за порядком утворення та повноваженнями, покладеними на них чинним законодавством.

При цьому, цивільним процесуальним законодавством встановлюється обов`язок здійснення розгляду справи про визнання фізичної особи недієздатною саме за участю представника органу опіки та піклування, а не опікунської ради, або інших органів. Відповідно до своїх повноважень Опікунська рада готує подання про доцільність встановлення опіки щодо недієздатної особи. Подання фактично є підтвердженням того, що кандидатура опікуна відповідає певним критеріям, передбачених п.3 Правил піки та піклування: стан здоров`я, можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним тощо. Всупереч переконанням заявника, подання про доцільність встановлення опіки щодо недієздатної особи не є фактом задоволення заяви ОСОБА_1 щодо встановлення опікунства над ОСОБА_2 , а є лише одним із елементів процедури визнання особи недієздатною, що розглядається та вирішується судом. Так, щодо ОСОБА_1 . Опікунською радою було підготовлено подання від 12.07.2023 № Ж-З-10132/0/1-23.08-31-3700/0166-23. Відповідно до зазначеного подання керуючись ст.ст. 55, 58, 60, 63,64 ЦК України, Опікунська рада вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опікуном над своїм дядьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у разі визнання його недієздатним. Оскільки судом першої інстанції ОСОБА_2 за об`єктивних причин не було визнано недієздатним, отже, були відсутні підстави призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , твердження заявника про невідповідність позиції органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради висновку, викладеному у поданні Опікунської ради Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради є безпідставними.

З наведених підстав Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради вважає рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15.05.2024 по справі № 641/4085/23 таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, законним, зрозумілим та вмотивованим.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 адвоката Скребець О.М., заінтересованої особи ОСОБА_2 ..

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заслуханий у судовому засіданні ОСОБА_2 , стосовно якого розглядається питання про визнання його недієздатним, досить чітко висловлювався з приводу доставлених до нього питань. Таким чином, встановивши з досліджених судом доказів та заслухавши ОСОБА_2 , суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання його недієздатним, відповідно до положень ч. 1 ст. 39 ЦК України

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

В силу частини 1 статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч.1 ст.40 ЦК України).

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 затверджено Правила опіки та піклування, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680 (далі Правила).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Правил опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.

Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).

Відповідно до частинами 1, 6 статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Зазначені висновки викладені Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 496/4271/16-а (провадження № 11-606апп18) сформульовано правовий висновок про те, що рішення виконавчого комітету як органу опіки та піклування є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано призначити опікунами, таке рішення не порушує прав та обов`язків інших опікунів та підопічного. Правові наслідки для інших опікунів, підопічного виникають виключно в результаті постановлення рішення судом, в процесі чого саме і відбувається оцінка усіх доказів у сукупності, зокрема й оскаржуваного рішення органу опіки та піклування, яке не має наперед встановленої сили для суду, який розглядає справу і вирішує правове питання призначення опікуна недієздатній особі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що ОСОБА_2 є дядьком ОСОБА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК № 148606.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 31 від 17 січня 2024 року, ОСОБА_2 на теперішній час страждає на психічний розлад у формі легкої розумової відсталості з порушеннями поведінки, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Щодо психічного стану ОСОБА_2 у висновку зазначено, що останній доступний до вербального контакту. Зовні доволі охайний. Охоче залучається до бесіди, на запитання відповідає коротко, більше односкладно. У місці, часі і власній особистості орієнтований вірно. Розуміє мету судово-психіатричного обстеження. Відмітив лише, що племінник йому допомагає, сплачує комунальні платежі за рахунок коштів, що йому надає підекспертний. Не може вказати дати основних подій свого життя (чітко вказує дату смерті матері, але плутається в роках). Загалом тримається пасивно, ініціативи не проявляє, потребує стимуляції. Мова короткими фразами, недорікувата. Обмежений словниковий запас. Інтелектуально-мнестично знижений. Запас знань і уявлень малий. Мислення торпідне, конкретне. Абстракції не доступний. Судження примітивні, поверхневі. При цьому у соціально-побутових питаннях орієнтується достатньо. Вказує розмір своєї пенсії, пояснює, що вміє готувати їжу для себе, робити закупівлю продуктів харчування, знає вартість продуктів харчування першої необхідності, знає, що треба сплачувати комунальні платежі та передавати покази лічильників, в загальних рисах обізнаний в тому, що відбувається в країні. Розповідає, що в наслідок ворожих обстрілів в нього вибило шибки, а він ховався в ванній кімнаті. Психопродуктивної симптоматики не виявляється. Емоції слабо диференційовані, нестійкі та одноманітні. Певних планів на майбутнє не висловлює, коло інтересів обмежено задоволенням побутових потреб. Розповідає, що має знайомих з якими проводить час, грає в комп`ютерні ігри. До себе і до ситуації, що склалася, критика не достатня.

Як вбачається з подання Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради від 12.07.2023 року, у якому зазначено, що ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_2 та фактично здійснює догляд за останнім. Також, у поданні зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опікуном над своїм дядько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у разі визнання його недієздатним.

Відповідно до положень статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом вказаного висновку судово-психіатричної експертизи № 31 від 17.01.2024 комісія судових експертів-психіатрів дослідила медичні документи щодо стану здоров`я ОСОБА_2 (медичну карту № 12440/2023 амбулаторного хворого з КЗОЗ МПНД № 3 на його ім`я, в якій також є його епікризи з психіатричної лікарні за 1982, 1983, 1984, 1989р.р., довідку Директора КНП «МПНД № 3» ХМР № 2170 від 10.11.2023, а.с. 105, 108), та провела клінічне дослідження ОСОБА_2 . В результаті було встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться під наглядом у лікаря-психіатра з діагнозом: Дебільність; з 1990 р. діагноз: Олігофренія з ступені помірно вираженої дебільності. Продуктивних психотичних розладів у нього за час амбулаторного та стаціонарного спостереження не зафіксовано. В результаті клінічного дослідження особи ОСОБА_2 судовими експертами було досліджено його психічний та неврологічний стан та було встановлено, що виявлені при даному амбулаторному обстеженні у ОСОБА_2 низький інтелект, поверховість і примітивність суджень, конкретне та торпідне мислення, недиференційованість та нестійкість емоційних реакцій, зниження вольових спонукань, недостатня адаптація в соціально-побутовій сфері дозволяють говорити про легку розумову відсталість з порушеннями поведінки, ОСОБА_2 не може повно і чітко усвідомлювати наслідки своїх дій і здійснювати вольовий контроль над своєю поведінкою

Згідно частини 1 статті 36 ЦПК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 195/1605/16-ц.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-384цс16 викладено правову позицію про те, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Про це ж зазначав і Верховний Суд у постанові від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

З вищевказаного висновку експерта вбачається, що наявний у ОСОБА_2 психічний розлад є таким, що істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежує, але не позбавляє такої здатності в абсолютному розумінні.

Висновок судових експертів відповідає наявним у справі медичним документам, наданим ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції поясненням, узгоджується з встановленим судом першої інстанції обставинам справи та висновками.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У пункті 68 рішення Європейського суду з прав людини від 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» № 44009/05, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини виходив з того, що в справах осіб, які страждають на психічні розлади, національні суди користуються деякою свободою розсуду: наприклад, вони можуть вживати відповідні процесуальні підходи для забезпечення належного здійснення правосуддя, захисту здоров`я відповідної особи і подібне. Однак такі підходи не повинні зачіпати саму суть права заявника на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції. При оцінці того, чи був необхідним той чи інший процесуальний підхід, такий як слухання без участі особи, Європейський суд з прав людини бере до уваги всі відповідні чинники, такі, як сутність і складність питань, що розглядалися національним судом, їх значення для особи, реальність загроз для інших чи самої особи в разі слухання за її участі і т. п.

У пункті 71 цього рішення вказано, що особа з психічними розладами повинна мати можливість брати участь у слуханнях своєї справи безпосередньо або, за необхідності, в інший спосіб (через представника), адже вирішується питання обмеження прав особи практично в усіх сферах життя.

Заслуханий судом першої інстанції у судовому засіданні ОСОБА_2 , стосовно якого розглядається питання про визнання його недієздатним, досить чітко висловлювався з приводу доставлених до нього питань.

До аналогічного висновку дійшов суд апеляційної інстанції, який вислухав пояснення ОСОБА_2 в судовому засідання, з яких вбачається, що він у розуміє життєву ситуацію, в якій перебуває, та може самостійно керувати своїми діями на побутовому рівні,

Як зазначено, у поданні Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради від 12.07.2023 року, ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_2 та фактично здійснює догляд за останнім. Також, у поданні зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опікуном над своїм дядько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у разі визнання його недієздатним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що таке подання не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути враховане на розсуд суду.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 31 від 17 січня 2024 року, ОСОБА_2 на теперішній час страждає на психічний розлад у формі легкої розумової відсталості з порушеннями поведінки, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Щодо психічного стану ОСОБА_2 у висновку зазначено, що останній доступний до вербального контакту. Зовні доволі охайний. Охоче залучається до бесіди, на запитання відповідає коротко, більше односкладно. У місці, часі і власній особистості орієнтований вірно. Розуміє мету судово-психіатричного обстеження. Відмітив лише, що племінник йому допомагає, сплачує комунальні платежі за рахунок коштів, що йому надає підекспертний. Не може вказати дати основних подій свого життя (чітко вказує дату смерті матері, але плутається в роках). Загалом тримається пасивно, ініціативи не проявляє, потребує стимуляції. Мова короткими фразами, недорікувата. Обмежений словниковий запас. Інтелектуально-мнестично знижений. Запас знань і уявлень малий. Мислення торпідне, конкретне. Абстракції не доступний. Судження примітивні, поверхневі. При цьому у соціально-побутових питаннях орієнтується достатньо. Вказує розмір своєї пенсії, пояснює, що вміє готувати їжу для себе, робити закупівлю продуктів харчування, знає вартість продуктів харчування першої необхідності, знає, що треба сплачувати комунальні платежі та передавати покази лічильників, в загальних рисах обізнаний в тому, що відбувається в країні. Розповідає, що в наслідок ворожих обстрілів в нього вибило шибки, а він ховався в ванній кімнаті. Психопродуктивної симптоматики не виявляється. Емоції слабо диференційовані, нестійкі та одноманітні. Певних планів на майбутнє не висловлює, коло інтересів обмежено задоволенням побутових потреб. Розповідає, що має знайомих з якими проводить час, грає в комп`ютерні ігри. До себе і до ситуації, що склалася, критика не достатня.

Колегія суддів вислухала пояснення ОСОБА_2 з приводу апеляційної скарги, в яких він також послідовно та узгоджено розповів про свою життєдіяльність та можливість самостійно утримувати себе, користувалися банківською карткою для здійснення невеликих покупок, комунікувати з оточуючими, продемонстрував розуміння реальної ситуації, в якій він перебуває та можливість керувати своїми вчинками у повсякденному побуті. Ці пояснення узгоджуються з вищевказаними висновками судової психіатричної експертизи і тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який обґрунтовано взяв їх до уваги та відхилив подання Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради від 12.07.2023 року, яке має умовний та залежний від висновків судової психіатричної експертизи характер.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_2 з 1979 року, є інвалідом дитинства, страждає на психологічне захворювання, яке станом на 2024 рік (проведення експертизи) не є виліковним, що він ніде не працює (визнаний непрацездатним з 1992 року), станом на час розгляду справи йому виповнилося 52 роки - були предметом дослідження судових експертів, їм була надана обґрунтована оцінка, яка не надає достатніх підстав для висновку про необхідність позбавлення цього дієздатності та призначення опікуна.

Доводи скарги про те ОСОБА_2 не має можливості себе обслуговувати належним чином не підтверджені та спростовуються наявними у справі висновками судової психіатричної експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому визначених у ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 18 березня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії О.В. Маміна.

Н.П. Пилипчук.