Справа № 309/5608/24
Провадження № 2-о/309/516/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Довжанин М. М.,

з участю секретаря судового засідання Драб Н. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Хуст,цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

23.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту утримання своїх неповнолітніх доньок ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та утримання і виховання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 без участі батька ОСОБА_7 .

В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 06 серпня 2011 року, шлюб був зареєстрований відділом РАЦС Хустського районного управління юстиції за актовим записом № 134. В шлюбі у них народилися двоє доньок ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11 лютого 2020 р. за рішенням Хустського районного суду шлюб було розірвано.

Відтоді їх доньки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 проживають разом з ним, а колишня дружина виїхала за кордон в Чеську Республіку, де зараз і проживає.

Згодом він уклав шлюб з ОСОБА_10 у грудні 2023 року. Від першого шлюбу у теперішньої дружини є син ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом з ними. Факт проживання всіх однією сім`єю стверджується витягами з реєстру територіальної громади, актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов депутата Хустської міської ради, довідкою виконкому Хустської міської ради від 24.04.2024 року за № 653/02-22.

На даний момент і вже більше трьох років ОСОБА_2 та ОСОБА_7 знаходяться закордоном в Чеській республіці і в Україну не повертаються.

Заявник самостійно вирішує побутові проблеми задля інтересів дітей, що виникають з приводу виховання та проживання.

У зв`язку з цим наявна необхідність юридичної фіксації факту знаходження дітей на вихованні та утриманні з метою гарантованого захисту дітей до досягнення ними 18 років, оформлення документів для отримання соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним з батьків, а також для інших обставин.

Заявник ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, посилаючись на зазначені у ній обставини, просив задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, з клопотаннями та заявами до суду не звертались.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 06 серпня 2011 року. Шлюб був зареєстрований відділом РАЦС Хустського районного управління юстиції, за актовим записом № 134. В шлюбі у них народилися двоє доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 01.09.2012 р. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 18.11.2014 р.

11 лютого 2020 року шлюб розірвано, що підтверджується рішенням Хустського районного суду у справі за № 309/3815/19.

Згодом він уклав шлюб з ОСОБА_10 у грудні 2023 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 12.12.2023 за актовим записом № 300. Від першого шлюбу у теперішньої дружини заявника є син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_4 від 18.07.2016 року.

З акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов громадянина вбачається, що неповнолітні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також ОСОБА_14 проживають з заявником - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане підтверджується також довідкою № 653/02-22 від 24.04.2024 року, виданою виконавчим комітетом Хустської міської ради, якою підтверджується, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є сином дружини ОСОБА_15 від першого шлюбу.

Так, у відповідності до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Чинним законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини та те, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Верховний Суд у своїй постанові від 22.08.2018 по справі № 363/214/17-ц прийшов висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Також, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У даному випадку відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали встановлення факту самостійного виховання та утримання сина батьком.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дітей, виходячи в першу чергу з інтересів дітей, суд приходить до переконання, що на даний час заявник потребує юридичного закріплення у відповідному рішенні суду факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітніх дітей, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 141, 150, 155, 157, 159, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4-13, 76-81, 89, 141, 258-259, 264-265, 293, 315-319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , виховує, утримує та здійснює догляд за неповнолітніми доньками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_10 , без участі матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_11 , а також факт що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , виховує, утримує та здійснює догляд за малолітнім ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_12 сином ОСОБА_15 від першого шлюбу та без участі батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Судові витрати залишити за заявником.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М. М.