ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2282/24Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П.
Провадження № 22-ц/817/184/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Гичко К.С.

та відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №601/2282/24 за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року, ухваленого суддею Клим Т.П., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Акціонерно - комерційний банк «Львів» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

у липні 2024 року Акціонерне товариство Акціонерно - комерційний банк «Львів» (далі за текстом АТ АКБ «Львів» ) звернулось в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №14354/119/2021 від 25.08.2021 в розмірі 780 218,86 грн. з яких: 688 500,00 грн. - сума заборгованості за кредитом, 91 718,86 грн. - сума заборгованості за відсотками та вирішення питання судових витрат.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 25.08.2021 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір №14354/119/2021. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит 810 000,00 грн. на умовах його цільового використання, забезпеченості, строковості, повернення в термін до 24.08.2031. Вказує, що 18.05.2023 між банком та позичальником було укладено додатковий договір до кредитного договору №14354/119/2021 від 25.08.2021, відповідно до якого, серед іншого сторони погодили надання банком позичальнику відтермінування повернення отриманого кредитор кредиту на період з 31.05.2023 по 30.04.2024.

Окрім цього, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 25.08.2021 між банком, позичальником та ОСОБА_1 укладено договір поруки №14354/119/2021-Р-1, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Зважаючи на те, що станом на 10.07.2024 умови кредитного договору не виконуються, позивач набув права вимагати від позичальника та поручителя погашення заборгованості за договором солідарно у судовому порядку.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.11.2024 позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» заборгованість за кредитним договором №14354/119/2021 від 25.08.2021 в розмірі 780 218 (сімсот вісімдесят тисяч двісті вісімнадцять) 86 грн., з яких: 688 500 (шістсот вісімдесят вісім тисяч п`ятсот) грн. - сума заборгованості за кредитом, 91 718 (дев`яносто одну тисячу сімсот вісімнадцять) грн 86 коп заборгованості по процентах.

Стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» судовий збір у сумі 11 703 (одинадцять тисяч сімсот три) грн 30 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , подали апеляційні скарги, в яких просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року у справі №601/2282/24 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі

В обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають, що 25.08.2021 між сторонами було укладено кредитний договір №14354/119/2021 на суму 810 000 грн з сплатою 16% річних. В забезпечення вищевказаного кредитного договору 24.08.2021 передано в іпотеку власне приміщення за адресою АДРЕСА_1 , де ОСОБА_2 здійснювала господарську діяльність. Вказують, що в мирний час та ще на початку 2022 ОСОБА_2 належним чином виконувалися зобов`язання. Також, зазначають, що на момент заключення договору відсоткова ставка за кредитом була 16 %, а з вересня 2023 року стала 21%. В грудні 2023 року ОСОБА_2 було закрито заборгованість по кредиту і станом на 01.01.2024 не було простроченого боргу перед AT АКБ «ЛЬВІВ».

Також, вказують, що торгово-промислова палата України (ТТП України) листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Крім того, зазначають, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-ІХ у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України розділ VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" доповнено пунктом 5-2 такого змісту:

"5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія: статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки); статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки); статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти); статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону".

Відтак, у зв`язку військовою агресією Російської Федерації проти України, через вичерпання власних оборотних коштів, та як наслідок, зниження платоспроможності, що безпосередньо пов`язане з відсутністю організаційних і технічних умов, необхідних для здійснення господарської діяльності, ОСОБА_2 не мала змоги працювати і належним чином виконувати свої зобов`язання. Аналогічна ситуація склалася і в її клієнтів-орендарів, від яких вона отримувала доходи від здачі в оренду частини приміщення і направляла їх на сплату своїх зобов`язань перед AT АКБ «ЛЬВІВ», вони змушені були закрити свої бізнеси і розірвати договора оренди.

Крім цього, зазначають, що ОСОБА_2 змушена була в терміновому порядку проводити ремонт тріщин будинку і наслідків просідання грунту у власному приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , на що затратились великі кошти і вона не мала змоги платити кредит. Після завершеня ремонту, в них буде можливість здачі в оренду частини приміщення і направлення їх на сплату своїх зобов`язань перед позивачем.

Також, вказують, що позивач стверджує, що з метою мирного врегулювання спору, на виконання п.п.2.5 Договору поруки банком було направлено листи-вимоги від 16.04.2024 і вони залишились без відповідного реагування, однак ні позичальник, ні поручитель не отримували їх. Враховуючи вказане, у банку відсутня законна підстава для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Крім, цього Національний банк України постановою Правління від 06.08.2009 № 461 схвалив Рекомендації щодо роботи банків з позичальниками - фізичними особами, які мають заборгованість за споживчими кредитами та потрапили в скрутне фінансове становище (далі - Рекомендації N 461).

Відповідно до цих Рекомендацій банки мають:підтримувати зв`язок з позичальником у зручний для нього час і спосіб (зустрічі, листування, телефон, факс тощо); надати позичальнику повну і доступну інформацію щодо загального розміру його заборгованості, уключаючи всі платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проінформувати позичальника про заходи, які можуть бути застосовані в разі невиконання позичальником умов кредитного договору, у тому числі повідомити, що неналежне виконання умов кредитного договору може негативно вплинути на кредитну історію позичальника і в майбутньому призвести до погіршення доступу до кредитів; обговорити з позичальником усі обставини його скрутного фінансового становища для того, щоб визначити з позичальником можливі шляхи повернення кредиту; разом з позичальником розробити прийнятну як для позичальника, так і для

банку програму погашення кредиту, зокрема, це може бути реструктуризація

кредиту позичальника, зміна валюти кредиту тощо.

Проте, позивачем даних заходів зроблено не було. Натомість, знаючи про фінансову скруту у зв`язку з зсувом ґрунту, тріщинами приміщення, що як результат унеможливило використовувати належну нерухомість за призначенням (надання приміщень в оренду та отримання прибутку) без належного попередження відповідача подано до суду позовні вимоги щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту, незважаючи на бажання відповідача платити кредит згідно графіку.

Від представника АТ АКБ «Львів» - Керод Х.І., надійшов відзив на апеляційні скарги, у якому просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року у справі № 601/2282/24 залишити без змін.

Вказують, що кредитний договір між сторонами було укладено на умові сплати 16% річних, а в подальшому - 21% річних. Однак, відповідно до п.5.3. кредитного договору, процентна ставка за кредитним договором є змінюваною, а саме: з дати укладення договору по 31.08.2022 сплатою 16 % річних за користування кредитом, а кожні наступні 12 місяців після 01.09.2022 процентна ставка розраховується за формулою: процентна ставка =UIRD 12M+(Маржа) та терміном повернення до 24.08.2031 включно.

Відповідно до розрахунку заборгованості, в період з 25.08.2021 по 31.08.2022 діяла відсоткова ставка 16% річних, з 01.09.2022 по 31.08.2023 15,4% річних, та з 01.09.2024 по 15.06.2024 21% річних. Отже, надана відповідачами інформація стосовно нарахувань банком відсотків є некоректною, та спростовується умовами кредитного договору та наданим банком розрахунком заборгованості.

Також, заявники стверджують, що в грудні 2023 року ОСОБА_2 було закрито всі заборгованості за кредитним договором і станом на 01.01.2024 в неї не було простроченого боргу. Банк не заперечує, що станом на 01.01.2024 була відсутня прострочена заборгованість, однак інформація про погашення всієї заборгованості перед АТ АКТ «Львів» є недостовірною, оскільки станом на 01.01.2024 заборгованість по строковому тілу кредиту становила 688500,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Прострочена кредитна заборгованість виникла після 01.02.2024, з листом-вимогою банк звернувся до відповідачів 16.04.2024, позов подано аж 18.07.2024, однак по даний час відповідачі не погасили прострочених платежів.

Зазначають, що в апеляційних скаргах заявники посилаються на введення в Україні воєнного стану та Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні», хоча і не обґрунтовують зв`язок даних нормативно-правових актів до несплати за кредитним зобов`язанням.

Звертають увагу суду на те, що саме по собі введення воєнного стану не є підставою для звільнення особи від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань. Для звільнення від відповідальності, згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести наявність обставин непереборної сили, їхній надзвичайний характер, неможливість за таких умов запобігти завданню шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між цими обставинами й понесеними збитками.

Відповідно до п.7.Кредитного договору сторона звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або форс-мажорних обставин, що засвідчуються торгово-промисловою палатою та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Таким чином, установлення форс-мажорних обставин проводиться в кожному конкретному випадку індивідуально по окремому зобов`язанню. Оскільки заявниками не надано сертифікату про форс-мажорні обставини, засвідченого відповідно до законодавства, то посилання на такі обставини вважають безпідставними.

Щодо неможливості виконання боржниками зобов`язання, то вказують, що за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. У випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України).

Отже, обґрунтування заявників щодо неможливості виконувати умови кредитного договору у зв`язку з неможливістю здійснювати господарську діяльність є також безпідставними.

Зазначають, що позичальнику та поручителю направлялися листи з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, однак дані вимоги залишились без відповідного реагування.

Зокрема, звертають увагу суду, що лист-вимога за №3050/0-05 була відправлена позичальнику за двома поштовими адресами, а саме: на поштову адресу, яка зазначена в кредитному договорі та є адресою реєстрації місця проживання позичальника ( АДРЕСА_2 ) та на адресу місцезнаходження об`єкта нерухомого майна ( АДРЕСА_3 ), а також на поштову адресу поручителю ( АДРЕСА_4 ).

Відповідно до трекінгу - відстеження відправлень з офіційного сайту «Укрпошти» зазначені вище листи-вимоги повернулися відправнику у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Також, звертають увагу, що ці ж адреси підтверджують і самі відповідачі, зазначаючи їх у запереченні на позовну заяву та в апеляційних скаргах.

Таким чином, у заявників об`єктивно не існувало перешкод для отримання поштової кореспонденції. При цьому відповідачі зобов`язані самостійно слідкувати за поштовою кореспонденцією, яка надходить на їх адресу та несуть відповідні ризики у випадку неотримання ними кореспонденції внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. Таким чином, листи-вимоги були надіслані позивачу та поручителю на їх поштові адреси належним чином, а позивач, керуючись положеннями ст. 1050 Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору, набув право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за кредитним договором.

У доводах апеляційної скарги заявники зазначають, що банком не було вчинено жодних дій, спрямованих на пошук шляхів для погашення кредитної заборгованості.

Однак, такі твердження не відповідають дійсності, оскільки, на підставі заяви позичальника від 08.05.2023 про внесення змін в умови кредитування, між банком та позичальником 18.05.2023 було укладено додатковий договір до кредитного договору №14354/119/2021 від 25.08.2021, відповідно до умов якого сторони погодили надання банком відтермінування повернення отриманого кредиту на період з 31.05.2023 по 30.04.2024 та повернення сплати відсотків за користування кредитом на період з 31.01.2023 по 30.04.2023.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, з мотивів, викладених у ній, просив її задовольнити.

Представник позивача АТ АКБ «Львів» - Керод Х.І. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету

Відповідач ОСОБА_2 також в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 25.08.2021 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір №14354/119/2021 (а.с 9-13) .

Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у 810 000, 00 грн. на поточні потреби на умовах його цільового використання, забезпеченості, строковості, повернення в термін до 24.08.2031.

Згідно з п.п.5.1. кредитного договору - за користування кредитними коштами позичальник сплачує проценти в розмірі процентної ставки щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця за який нараховані проценти, до дня повернення кредиту, за останній місяць користування кредитом сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником не пізніше останнього робочого дня цього місяця або в день повернення кредиту в повному обсязі. Якщо останній день строк сплати процентів припадає на вихідний. Святковий або неробочий день, то позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів у попередній робочий день. Проценти нараховуються щомісячно на суму фактичної заборгованості по кредиту, за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно у році 360 днів) з дати видачі кредиту по дату повернення кредиту позичальником, періодами з першого по останнє число місяця. При нарахуванні процентів враховується день видачі кредиту та не враховується день погашення кредиту.

Пунктом 5.3 кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти в розмірі процентної ставки, яка є змінюваною. Зокрема, у період з дня укладення договору по 31.08.2022 (Перший період) процентна ставка становить 16 % річних та оплатою за ставкою, яка розраховується як UIRD 12М + (маржа) кожні 12 місяців після 01.09.2022 (Наступні періоди).

Відповідно до п. 2.3.2 кредитного договору № 14354/119/2021 від 25.08.2021, банк має право відмовитись від видачі кредиту частково або в повному обсязі, або вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за цим договором у разі несвоєчасної сплати процентів та/або не повернення суми кредиту (частини кредиту).

У випадку прийняття банком рішення про відмову від виплати позичальнику частини кредиту, або про дострокове повернення суми кредиту, процентів, комісій та інших платежів за договором, банк письмово повідомляє про це позичальника. При цьому, позичальник зобов`язаний впродовж 30 календарних днів ( а за кредитом, забезпеченим іпотекою, та за кредитом на придбання житла 60 календарних днів) з моменту отримання письмової вимоги банку, повністю повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти, станом на день повернення кредиту ( п.2.5. Кредитного договору).

18.05.2023 між банком та позичальником було укладено додатковий договір до кредитного договору №14354/119/2021 від 25.08.2021, відповідно до умов якого сторони погодили надання банком відтермінування повернення отриманого кредиту на період з 31.05.2023 по 30.04.2024 та повернення сплати відсотків за користування кредитом на період з 31.01.2023 по 30.04.2023 (а.с.17).

Відповідно до п.2.2 додаткового договору - платіжний календар повернення кредиту викладено в новій редакції, згідно додатку 1 до цього додаткового договору, який складає невід`ємну частину цього додаткового договору та згідно з яким позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ним.

Відповідно до п.3.1. додаткового договору сторонами погоджено, що під час відтермінування проценти продовжують нараховуватися банком у відповідності до умов кредитного договору, а позичальник зобов`язується сплатити відсотки, нараховані за час відтермінування, в порядку та згідно платіжного календаря та/або при повному погашенні кредиту, якщо таке матиме місце в період відтермінування.

Також, на забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору 25 червня 2021 року між АТ АКБ «Львів» (кредитор), ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки за №14354/119/2021-Р-1 (а.с.21-22).

Відповідно до умов п. п. 1.1., 1.2. договорів поруки, в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань, що виникли за кредитним договором за №14354/119/2021 від 25 червня 2021 року, укладеним між кредитором та позичальником, відповідно до якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 810 000 грн.

Поручитель приймає на себе зобов`язання у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором в терміни і згідно умов, передбачених кредитним договором погасти заборгованість в сумі наданого кредитного договору, згідно п.1.1 договору та нараховані по сумі наданого кредиту відсотки, неустойку (штраф, пеню), передбачені умовами кредитного договору, а також інші боргові зобов`язання, що випливають з умов кредитного договору та додатків до нього, які укладені чи будуть укладені в майбутньому (п. 2.1 договору поруки)..

Відповідно до п.2.2 договору поруки поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Відповідно до п.2.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

У випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань в цілому чи в будь-якій його частині перед кредитором по кредитному договору, кредитор має право пред`явити вимогу до поручителя про погашення поручителем заборгованості в об`ємі боргових зобов`язань позичальника перед кредитором, що обумовлені кредитним договором (п.2.5 договору поруки).

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором за №14354/119/2021 від 25 червня 2021 року виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 810 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 953296 від 26.07.2021 (а.с.23).

Відповідачі належним чином не виконували взятих на себе зобов`язань щономайменше як три календарні місяці, внаслідок чого виникла заборгованість.

На виконання вимог п.2.5. кредитного договору та договору поруки, зважаючи на наявність простроченої заборгованості по тілу та процентах, АТ АКБ «Львів» було направлено позичальнику та поручителю листи - вимоги про дострокове виконання зобов`язання за №3052/0-05, №3053/0-05 від 16.04.2024, однак, вони залишені відповідачами без розгляду.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за договором кредиту №14354/119/2021 від 25.08.2021, станом на 10.07.2024 заборгованість становить - 780 218, 86 грн. з яких: 688 500,00 грн. - сума заборгованості за кредитом, 91 718,86 грн. сума заборгованості за процентами (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, відповідачі в порушення умов кредитного договору та договорів поруки належним чином не виконали умов кредитного договору за №14354/119/2021 від 25.08.2021, своєчасно та в повній сумі не сплачували щомісячні платежі за кредитним договором, внаслідок чого станом на 10 липня 2024 року виникла заборгованість за кредитним договором за № 14354/119/2021 від 25.08.2021 у розмірі 780 218, 86 грн, а тому майнові права позивача підлягають захисту, шляхом стягнення зобов`язання боржників виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за його користування.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У справі, що переглядається судом встановлено, що 25.08.2021 між АТ АКБ «Львів» та позичальником ОСОБА_2 укладено кредитний договір договір про надання споживчого кредиту №14354/119/2021, який підписаний відповідачем власноручним підписом, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 810 000 грн на поточні потреби, в термін до 24.08.2031.

Відповідно до п.5.3. кредитного договору, процентна ставка за кредитним договором є змінюваною, а саме: з дати укладення договору по 31.08.2022 сплатою 16 % річних за користування кредитом, а кожні наступні 12 місяців після 01.09.2022 процентна ставка розраховується за формулою:процентна ставка=UIRD 12M+(Маржа).

Крім того, в матеріалах справи наявний графік платежів, який є Додатком № 1 та невід`ємною частиною кредитного договору №14354/119/2021 від 25.08.2021, підписаний відповідачкою ОСОБА_2 , зі змісту якого вбачається, що сума кредиту 810 000 грн, термін користування кредитом 120 місяців, процентна ставку 16 % від 25.08.2021, 6%+UIRD 12M з 01.09.2022. Також у графіку розраховано періодичність та розміри платежів з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та комісії при щомісячному погашені суми заборгованості рівними частинами.

Таким чином, відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній письмовій формі кредитний договір. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі, встановленому договором, що стверджується меморіальним ордером № 953296 від 26.07.2021 та випискою по рахунку з 25 серпня 2021 по 26 червня 2024 року, що є первинними банківськими документами, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

Також факт укладення вказаного договору та додаткового договору до нього, їх умов та отримання кредитних коштів відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечив.

Проте позичальник належним чином не виконувала зобов`язання за спірним кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів, а саме щономайменше як три календарні місяці, у зв`язку з чим, у неї утворилась заборгованість, яка станом на 10.07.2024 становила 780 218,86, з яких 688 500 грн заборгованість за кредитом, 91718,86 грн - заборгованість за відсотками.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи заявників в апеляційних скаргах на безпідставне стягнення процентів за ставкою 21%, хоча на момент укладення договору між сторонами відсоткова ставка становила 16%, нарахованих за межами строку кредитування.

Так, відповідно до п.5.3. кредитного договору, процентна ставка за кредитним договором є змінюваною, а саме: з дати укладення договору по 31.08.2022 сплатою 16 % річних за користування кредитом, а кожні наступні 12 місяців після 01.09.2022 процентна ставка розраховується за формулою: процентна ставка=UIRD 12M+(Маржа).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за договором кредиту №14354/119/2021 від 25.08.2021, позивач АТ АКБ «Львів» нараховував проценти за ставкою 16% річних в період з 25.08.2021 по 31.08.2022, а з 01.09.2022 по 31.08.2023 за ставкою 15,4% річних, та з 01.09.2023 по 15.06.2024 за ставкою 21% річних.

Отже, позивач, має право на одержання від відповідачів відсотків за користування кредитом за кредитним договором №14354/119/2021 від 25.08.2021 в розмірі 91 718,86 грн, що були обумовлені договором.

Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості в частині стягнення заборгованості за відсотками, відповідачем не надано. Отже, вказаний розрахунок заборгованості є належним доказом наявності заборгованості позичальника, котрий узгоджується з умовами кредитного договору.

Також не заслуговують на увагу твердження відповідачів в апеляційних скаргах з приводу того, що у банку відсутня законна підстава для стягнення заборгованості в судовому порядку, оскільки відповідачі не отримували листів вимог про дострокове погашення наявної заборгованості за кредитним договором, з огляду на таке.

Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідно до п. 2.3.2 кредитного договору № 14354/119/2021 від 25.08.2021, банк має право відмовитись від видачі кредиту частково або в повному обсязі, або вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за цим договором у разі несвоєчасної сплати процентів та/або не повернення суми кредиту (частини кредиту).

У випадку прийняття банком рішення про відмову від виплати позичальнику частини кредиту, або про дострокове повернення суми кредиту, процентів, комісій та інших платежів за договором, банк письмово повідомляє про це позичальника. При цьому, позичальник зобов`язаний впродовж 30 календарних днів ( а за кредитом, забезпеченим іпотекою, та за кредитом на придбання житла 60 календарних днів) з моменту отримання письмової вимоги банку, повністю повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти, станом на день повернення кредиту ( п.2.5. Кредитного договору).

Згідно із п.2.6 договору поруки, який було укладено між банком, позичальником та поручителем поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе обов`язки до кредитному договору, не пізніше 30-ти календарних днів з моменту направлення кредитором повідомлення про невиконання позичальником зобов`язання (його частини) і необхідності його виконання поручителем. Повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана в договорі) чи надано особисто поручителю (п.2.8. Договору поруки).

Повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що вони одержали або мали одержати повідомлення, але не одержали його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 липня 2022 року у справі № 752/11645/19.

Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з порушенням умов договору щодо строків сплати процентів та виникненням заборгованості за процентами, сплата по яким прострочена на строк понад три місяці, 16.04.2024 АТ АКБ «Львів» було направлено цінні листи з вимогами за № 3052/0-05, №3053/0-05 позичальнику та поручителю, у яких зазначено про їх обов`язок в шістдесятиденний термін з дати отримання даної вимоги сплатити прострочену заборгованість по кредитному договору, яка станом на 16 квітня 2024 року становила 749 695, 35 грн, в т.ч.: строкова заборгованість за кредитом 688 500, 00 грн; строкова заборгованість за нарахованими процентами 6510, 63 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 54 684, 72 грн ( 24-26).

Вказані листи - вимоги були направлені на поштову адресу, яка зазначена в кредитному договорі і є адресою реєстрації місця проживання позичальника ( АДРЕСА_2 ), та на адресу місцезнаходження об`єкта нерухомого майна ( АДРЕСА_3 ), а також на поштову адресу поручителя ( АДРЕСА_4 ).

Крім цього, вказані поштові адреси підтверджують і самі відповідачі, зазначаючи їх у відзиві на позовну заяву, а також в апеляційних скаргах.

На підтвердження направлення цих повідомлень позивачем надано копії цінних листів з описом вкладення від 17 квітня 2021 року та квитанції про оплату поштових відправлень (а.с. 24- 28).

Колегії суддів вважає, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження повідомлення боржника та поручителя, здійсненого належним чином, що вони б мали одержати вимоги повідомлення від 16 квітня 2024 року, але не одержали їх з власної вини.

Таким чином, виконавши вимоги ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та умови кредитного договору, позивач набув права вимагати від позичальника та поручителя - відповідачів у справі дострокового повернення кредиту, сплати відсотків у судовому порядку.

Що стосується доводів апеляційних скарг про відкладення виконання зобов`язань за кредитним договором на строк дії форс-мажорних обставин, колегія суддів виходить з такого.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2 ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України (далі ТТП України) та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому відповідачі не були позбавлені можливості звернутись до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21 наведено, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору».

Відповідачими не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування позивача про характер обставин, що виникли, і причинний зв`язок між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. Сам по собі факт збройної агресії росії проти України не є підставою для звільнення від обов`язків зі сплати кредитних коштів.

Доказів відсутності у відповідача джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, доказів належного виконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останніх підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий суду та відповідачами не спростований, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за кредитом у розмірі 688 500 грн та 91718,86 грн суми заборгованості за відсотками є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну ОСОБА_2 , ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року залишати без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в межах понесених ними сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 14 березня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів