КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 761/1616/24 Головуючий у суді першої інстанції - Аббасова Н.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2831/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Соколова В.В., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційнускаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин Оксана Степанівна, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно стягнутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Вердикт Капітал, ТОВ «Дебт Форс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин О.С., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно стягнутих коштів.

Вимоги позовної заяви обґрунтовувала тим, що 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис № 83641, яким стягнуто з позивачки на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 74 100,60 грн.

На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. 03.02.2022 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Позивачка вказувала, що виконавчий напис № 83641 від 12.06.2021 року вчинено приватним нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Зокрема, на думку позивачки, вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме: виконавчий напис вчинено щодо не передбаченого Переліком боргового документу - кредитного договору, який не посвідчений нотаріально; нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості.

Також позивачка зазначала, що у межах виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису, з пенсійного карткового рахунку позивача, відкритого у АТ КБ "Приватбанк", за період з 03.02.2022 по 08.01.2024 було списано кошти на загальну суму 7 504,67 грн. Ці кошти позивачка вважає такими, що стягнуті без достатньої правової підстави, а тому їх слід стягнути із відповідача на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Крім цього, в ході виконавчого провадження з позивачки було стягнуто кошти в розмірі 10 465,00 грн на користь ТОВ «Дебт Форс», якому було відступлено право вимоги за кредитним договором 500909918. Враховуючи, що стягнення з позивачки на користь відповідача є таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд:

- визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, реєстровий номер 83641 від 12.06.2021 року про стягнення заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в сумі 74 100,60 грн. таким, що не підлягає виконанню;

- стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 7 504,67 грн безпідставно набутих коштів;

- стягнути з ТОВ «Дебт Форс», на користь ОСОБА_1 10 465,00 грн безпідставно набутих коштів;

- стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 13 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, реєстровий номер 83641 від 12.06.2021 року про стягнення заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в сумі 74 100,60 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 4 095,16 грн - безпідставно набутих коштів.

Стягнуто з ТОВ «Дебт Форс», на користь ОСОБА_1 9 513,64 грн - безпідставно набутих коштів.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 6 500,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ТОВ «Дебт Форс», на користь ОСОБА_1 6 500,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 471,05 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач ТОВ «Дебт Форс» подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом з дотриманням закону на підставі дійсних договорів, сума заборгованості за якими є безспірною.

Вказує, що грошові кошти стягувалися з позивачки правомірно, на підставі виконавчого напису, чинного на момент здійснення такого стягнення, а тому поверненню не підлягають. Стверджує, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для повернення боржнику стягнутих коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Зазначає, що розмір стягнутих судом витрат на правову допомогу не відповідає критерію розумності та не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивачки - адвокат Кузьменко І.Г. проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законними і обґрунтованими, підстави для його скасування відсутні. Просить апеляційну скаргуТОВ «Дебт Форс»залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також просить стягнути на користь позивачки витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні представницяпозивачки ОСОБА_1 - адвокат Кузьменко І.Г. заперечила проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час га місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис № 83641, про стягнення з ОСОБА_1 , боржника за Кредитним договором № 500909918 від 19.06.2013, укладеним з ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 1 від 21.06.2016 є ТОВ "Кредитні ініціативи", правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16.01.2019 є ТОВ «Вердикт Капітал" (а.с. 80).

Відповідно до виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 по 06.06.2021. Сума заборгованості складає 73 450,60 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 17 778,22 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 5 945,31 грн; строкова заборгованість за комісією становить 2 509,98 грн; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 30 517,09 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 16 700,00 грн.

За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача в розмірі 650 грн, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 74 100,60 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин О.С. від 03.02.2022 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису № 83641 виданого 12.06.2021 (а.с. 23, на звороті).

За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595).

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" було визнано незаконною та не чинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін.

З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 500909918 від 19.06.2023, на підставі якого вчинено виконавчий напис не був нотаріально посвідчений (а.с. 83).

Отже, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вимогам Переліку.

Оскільки судом не встановлено, що укладений з позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання відповідного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з зазначеним.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19).

У постанові від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла аналогічного висновку, викладеного у вищевказаній постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

У справі, яка переглядається, відповідачами не доведено, що сума заборгованості була такою, як зазначено у оскарженому виконавчому написі нотаріуса.

Разом з цим, з матеріалів справи не вбачається, що при винесенні оскарженого виконавчого напису приватний нотаріус вчинив дії щодо перевірки безспірності заборгованості.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 6-1216цс17, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул від нього.

Встановлено, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 за виконавчим написом № 83641 від 12.06.2021 з позивачки, як з боржника стягнуто на користь ТОВ «Вердикт Капітал» кошти на суму 7504,67 грн, з яких: 4095,16 грн на користь ТОВ «Вердикт Капітал», згідно платіжної інструкції № 2023; 409,51 грн витрат виконавчого провадження на користь приватного виконавця Микитин О.С. згідно платіжної інструкції №20228 від 07.08.2023; 69, 00 грн - витрати виконавчого провадження на користь Державне підприємство "Національні інформаційні системи", згідно платіжної інструкції № 20227, від 07.08.2023; 2931,00 грн - витрати виконавчого провадження на користь приватного виконавця Микитин О.С., згідно платіжної інструкції № 20227, від 07.08.2023, що підтверджується листом приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин О.С. від 10.04.2024 № НОМЕР_1/22618.

Окрім цього, 28.12.2012 на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 07.12.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. винесено постанову про заміну стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс».

Як вбачається з відповіді приватного виконавця Микитин О.С., у вказаному виконавчому провадженні 12.01.2024 стягнуто 10 465,00 грн на користь ТОВ «Дебт Форс», з яких: 9513,64 грн на користь ТОВ «Дебт Форс», згідно платіжної інструкції № 26578, від 16.01.2024; 951,36 грн - витрати виконавчого провадження на користь приватного виконавця Микитин О.С., згідно платіжної інструкції №26577 від 16.01.2024.

Отже, на виконання виконавчого напису нотаріуса № 83641 від 12.06.2021, з позивачки на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто грошові кошти на суму 4095,16 грн, та на користь ТОВ «Дебт Форс» стягнуто грошові кошти на суму 9513,64 грн.

Оскільки виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Грисюк О.В. 12.06.2021 за № 83641, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правова підстава списання з позивача коштів у сумі 4095,16 грн на користь ТОВ «Вердикт Капітал» та 9513,64 грн на користь ТОВ «Дебт Форс» відпала, у зв`язку з чим вимоги щодо стягнення безпідставно набутих коштів на користь позивачки підлягають задоволенню в частині стягнутих на користь ТОВ «Вердикт Капітал» та на користь ТОВ «Дебт Форс» коштів.

Разом з цим, згідно з відповіддю приватного виконавця, з боржника стягнуто витрати виконавчого провадження у сумі 409,51 грн, 69,00 грн, 2 931,00 грн, 951,36 грн.

Згідно ст. 42 ч.1-3 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Правовою підставою для отримання приватним виконавцем цих коштів є постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної суми винагороди, витрат виконавчого провадження.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 05.02.2020 року у справі № 201/8493/18 дійшов правового висновку, про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15.

На час розгляду справи інформація про оскарження постанов приватного виконавця щодо стягнення основної суми винагороди, витрат виконавчого провадження відсутня. Доказів протилежного суду не надано, що свідчить про неможливість застосування в даному випадку ст. 1212 ЦК України та стягнення цих коштів з відповідачів.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивачки витрат виконавчого провадження у загальній сумі 4 360,87 грн.

Правильними є також висновки суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Так, відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та АО «Омнія» був укладений договір про надання правничої допомоги б/н від 31.05.2023.

Актом до договору про надання правничої допомоги від 19.04.2027 погоджено, що за надані послуги сплаті підлягають кошти в сумі 6 000,00 грн.. Актом до договору про надання правничої допомоги від 25.04.2024 погоджено, що за надані послуги сплаті підлягають кошти в сумі 7 000,00 грн. Факт оплати вищевказаної суми підтверджується відповідними банківськими квитанціями на загальну суму 13 000 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Як видно зі змісту резолютивної частини рішення, позов ОСОБА_1 задоволено, тому понесені нею та документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Заявлений до стягнення розмір витрат - 13 000 грн, є співмірним із заявленими позовними вимогами, обсягом та складністю наданих адвокатом послуг. Крім цього, як видно із матеріалів справи, заперечень щодо розміру судових витрат відповідачі суду не надавали.

Посилання апелянта на те, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом з дотриманням закону на підставі дійсних договорів, колегія суддів відхиляє, адже, як встановлено судом, кредитний договір не було нотаріально посвідчено, що унеможливлює стягнення заборгованості за таким договором на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Твердження апелянта про те, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для повернення боржнику стягнутих коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором також є необґрунтованим.

Так, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Ураховуючи те, що кошти набуті кредитором та його правонаступником за виконавчим написом нотаріуса, який за рішенням суду підлягає визнанню недійсним, набуті без достатньої правової підстави, і чинним законодавством не передбачено іншого способу повернення цих коштів, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість вимог позивачки у цій частині.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 11 березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді В.В. Соколова

Т.О. Невідома