ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/211/24Головуючий у 1-й інстанції Холява Л.І.
Провадження № 22-ц/817/245/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

та представника позивача адвоката Калачика В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 602/211/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Підодвірний Тарас Іванович, на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2024 року, ухваленого суддею Холявою Л.І., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (далі за текстом ТОВ «УМ Факторинг») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 25.04.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір №3629155 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За вказаним договором відповідач отримав позику у розмірі 15 100,00 грн строком на 360 днів. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 01.12.2023 наявне прострочення за вказаним договором. 10.11.2023 ТОВ «Лінеура Україна» передало право вимоги за кредитним договором № 3629155 від 25.04.2023 ТОВ «УМ Факторинг».

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 123 820,00 грн, а також судові витрати, понесені ним, які складаються з судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 липня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», заборгованість за кредитним договором №3629155 від 25 квітня 2023 року у розмірі 123820 (сто двадцять три тисячі вісімсот двадцять) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», 3028 гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок понесених витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Підодвірний Т.І., який представляє інтереси ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявниці зазначив, що у матеріалах справи відсутні оферта та акцепт оферти на укладення кредитного договору, інформація щодо проходження особою, яка нібито укладала кредитний договір, ідентифікації, докази проведення такої ідентифікації, підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник при укладанні договору.

Вважає, що матеріали справи взагалі не містять жодного доказу, що укладення договору від 25.04.2023 №3629155 відбувалось в порядку, визначеному чинним законодавством, при тому, що у ньому визначаються фактично декілька строків, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів.

Крім того, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем кредитних коштів від первісних кредиторів.

Також зазначив, що на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів в розмірі 15 100,00 грн , позивач надає лист ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» №9 від 23.11.2023 року, лист №20.1.0.0.0/7-240527/26018 від 01.06.2024 року, надісланий АТ КБ «ПриватБанк», а також виписку по банківському рахунку ОСОБА_1 від 25.04.2023 року.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази існування правовідносин між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке, ніби то, здійснило переказ коштів на рахунок відповідача.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ «Лінеура Україна» як кредитних на рахунки ТОВ «Пейтек Україна» для здійснення переказу коштів на виконання вимог договору від 25.04.2023 року № 3629155 для подальшого переказу їх відповідачу.

До того ж, такий лист не містить жодної інформації яка б дала можливість, хоч якось встановити, що він має відношення до особи відповідача, як то її ПІБ, ІПН, так і не містить інформації щодо підстав такого перерахування коштів - на виконання умов кредитного договору від 25.04.2023 року № 3629155.

Звертають увагу також на те, що у виписці по рахунку, на яку посилається позивач, відсутнє призначення платежу «перерахунок кредитних коштів за договором від 25.04.2023 року № 3629155», як і відсутнє зазначення відправника коштів ТОВ «Лінеура Україна», а тому неможливо достовірно встановити перерахування коштів відповідачу, первісним кредитором.

Також вважає, що витребування доказів за клопотанням позивача відбулось із порушенням імперативних вимог чинного процесуального законодавства, а саме: клопотання про витребування доказів було подано після подання позовної заяви, а не одночасно із нею; позивачем на надано до суду доказів вжиття заходів направлених на отримання доказів самостійно; судом, під час розгляду клопотання про витребування доказів, було проігноровано заперечення відповідача на таке клопотання.

Отже, в силу приписів статті 78 ЦПК України, просять апеляційний суд не брати до уваги відповідь АТ КБ «ПриватБанк» від 03 вересня 2024 року, з якої нібито вбачається перерахування на банківську картку відповідачки коштів.

Крім того, вказує, що у договорі факторингу від 10.11.2023 №10112023 жодним чином не зазначається про відступлення права вимоги за договором від 25.04.2023 № 3629155, як і не згадуються ПІБ особи відповідача, а наданий витяг із реєстру боржників до договору факторингу створено позивачем самостійно, як зацікавленою особою, та не містить підписів сторін, що укладали договір факторингу від 10.11.2023 та підписували відповідний реєстр боржників. Крім того, позивачем не надано доказів здійснення фактором оплати за відступленні права вимоги. Таким чином вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази переходу права вимоги до ТОВ «УМ Факторинг».

Враховуючи викладене, просять скасувати оскаржуване рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «УМ Факторинг» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11.11.2024 без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Вказують, що зазначена в пункті 2.1 кредитного договору банківська картка № НОМЕР_1 належить саме відповідачці. Даний факт підтверджено доказами, а саме листом ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» № 9 від 23 листопада 2023 року, з якого вбачається перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна»: 25 квітня 2023 року о 13:26:17 на суму 15100,99 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК Україна» - 02bc83a5-65e4-406e-ba95-3b09f66c8559, номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА Україна»-2418375, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .

Також доказом отримання відповідачем кредитних коштів є лист АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-240527/26018 від 01 червня 2024 року, в якому зазначено, що були зараховані грошові кошти на платіжну картку клієнта у розмірі 15100,00 гривень та вказано повний номер картки відповідачки № НОМЕР_2 , який повністю збігається з номером банківської картки, вказаної у виписці АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджує приналежність картки, на яку здійснювалося зарахування кредиту відповідачу.

Таким чином, відповідачка знала про факт отримання кредитних коштів та своїми діями (реєстрація, введення одноразового ідентифікатора, персональних даних і реквізитів платіжної картки) відповідачка фактично акцептувала умови кредитного договору та підтвердила своє усвідомлене бажання отримати кредит.

Наявність коштів на банківському рахунку відповідачки та їх подальше використання спростовують будь-які твердження відповідача про відсутність її обізнаності або згоди на укладення кредитного договору.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Калачик В.В. апеляційну скаргу підтримав, з мотивів, викладених у ній, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Підодвірний Т.І. у судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 25 квітня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідчкою ОСОБА_1 було укладено договір № 3629155 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту 15 100 грн, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (а.с 12-21).

У відповідності до п.п.1.1 Кредитного договору, укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІТС Товариства.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 15 100 грн, строком на 360 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.

Згідно з п.1.4.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 2, 00 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.

За змістом п. 1.4.2 Договору, знижена процентна ставка становить 1,4% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо клієнт до 25.05.2023 або протягом трьох календарних днів за вказаною датою, сплатить кошти, не менше суми першого платежу визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове повернення кредиту, клієнт, як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для клієнталише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором.

У пунктах 2.1, 2.5 Договору сторони погодили, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 , або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.п.9.7.1 кредитного договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Електронний підпис товариства створюється на договорі шляхом накладання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком, попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі, й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» (п.п.9.9 Кредитного договору), які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил.

Крім того, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)), підписаний відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А084, містяться аналогічні умови щодо суми та строку кредиту, та процентів (а.с.22-23).

Згідно інформації ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» № 9 від 23 листопада 2023 року, між ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21 лютого 2022 року. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна»: 25 квітня 2023 року о 13:26:17 на суму 15100.99 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК Україна» - 02bc83a5-65e4-406e-ba95-3b09f66c8559, номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА Україна»- 2418375, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с.24).

Належність відповідачці рахунку та зарахування грошових коштів в розмірі 15 100,00, 25 квітня 2023 року, підтверджується також інформацією АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-240527/26018 від 01 червня 2024 року, випискою по рахунку № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 за період з 25 квітня 2023 року по 28 квітня 2023 року включно, відповідно до ухвали суду від 13.05.2024 про витребування інформації (а.с.91-92).

10 листопада 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» було укладено Договір факторингу №10112023 у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «УМ Факторинг» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «УМ Факторинг» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.6-9).

Відповідно до Витягу із Реєстру прав вимог №1 від 10 листопада 2023 року до Договору факторингу №10112023 від 10 листопада 2023 року, ТОВ «УМ Факторинг» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3629155 від 25 квітня 2023 року, порядковий номер в реєстрі 136 (а.с 10).

Згідно платіжної інструкції №487 «Райффайзен Бізнес Онлайн» від 13 листопада 2023 року, ТОВ «УМ Факторинг» було перераховано ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» 206140,44 грн, на підставі договору факторингу №10112023 від 10 листопада 2023 року та реєстру прав вимог №1(а.с.11).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, викладеному позивачем у позовній заяві, розрахунок заборгованості обчислювався наступним чином:

-сума кредиту = 15100 грн;

-360 днів = 2% в день;

-15100 грн * 2%* 360 днів = 108720 грн заборгованість за відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_1 , взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором № 3629155 від 25.04.2023 належним чином не виконала та кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 123820,00 грн, а тому майнові права позивача підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №3629155 від 25 квітня 2023 року у розмірі 123 820, 00 грн.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1081 ЦК України визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , уклавши договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3629155 від 25.04.2023 в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому на думку колегії суддів, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Щодо факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, судом першої інстанції вірно встановлено, що 25.04.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3629155, який підписано відповідачем електронним підписом із одноразовим ідентифікатором А084, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений нею для електронного підпису.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, тому договір вважається укладеним.

Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

При цьому, спірний договір в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.

Відтак посилання представника відповідача, на те, що матеріали справи не містять доказів укладення кредитного договору є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу отримання відповідачем кредитних коштів за договором відхиляються судом, як безпідставні, і спростовуються таким.

Так, із матеріалів справи встановлено, що пунком 2.1 договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 , яка згідно спірного договору належить відповідачці та про яку вона зазначила у ньому, як номер особистого електронного платіжного засобу у розділі 10 договору.

На підтвердження указаних обставин ТОВ «УМ Факторинг» надало інформаційну довідку № 9 від 23 листопада 2023 року, згідно якої вбачається, що між ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21 лютого 2022 року. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна»: 25 квітня 2023 року о 13:26:17 на суму 15100.99 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК Україна» - 02bc83a5-65e4-406e-ba95-3b09f66c8559, номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА Україна»- 2418375, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с.24).

Вказане підтверджується, також, відповіддю АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-240527/26018 від 01 червня 2024 року та випискою за договором №б/н, по банківському рахунку ОСОБА_1 , за період з 25 квітня 2023 року по 28 квітня 2023 року, з яких встановлено, що 25.04.2023 на рахунок № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , було перераховано кошти у розмірі 15 100 грн (а.с.91-92).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

При цьому, згідно з пунктом 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц.

Таким чином, системний аналіз матеріалів справи, зокрема, виписка по вказаному рахунку в сукупності з іншими доказами, дають підстави для висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме первинні бухгалтерські документи щодо надання кредитних коштів, отримання таких коштів відповідачкою ОСОБА_1 за кредитним договором №3629155 від 25.04.2023.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що відповідачкою не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були отримані відповідачкою.

Тому у колегії суддів відсутні підстави для сумніву, що ОСОБА_1 не було перераховано визначену умовами договору кредитних коштів, що підтверджується наведеними доказами та не спростовано відповідачкою, яка будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляла.

Також, не заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено належними доказами набуття права вимоги за кредитним договором до відповідача, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що 10 листопада 2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг`у кладено договір факторингу №10112023 , відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «УМ Факторинг» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «УМ Факторинг» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі боржників (а.с.6-9).

Відповідно до Витягу із Реєстру прав вимог №1 від 10 листопада 2023 року до Договору факторингу №10112023 від 10 листопада 2023 року, ТОВ «УМ Факторинг» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3629155 від 25 квітня 2023 року, порядковий номер в реєстрі 136 (а.с.10). Витяг зроблено відповідно до п.12 глави 11 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях» від 18.06.2015 №1000/5 та завірений директором ТОВ«УМ Факторинг».

Також, позивачем в якості доказу надано копію платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) №487 від 13.11.2023 на суму 206140.44 грн, платник ТОВ«УМ Факторинг», отримувач ТОВ «Лінеура Україна», призначення платежу: згідно договору факторингу №10112023 від 10.11.2023 та реєстру прав вимоги № 1 (а.с.11).

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

При цьому, ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23.09.2015, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі за №361/2105/16-ц та від 06.02.2018 у справі за №278/1679/13-ц, від 06.02.2019 у справі за № 667/11010/14-ц.

Таким чином, за встановлених обставин, позивачем доведено набуття ним права грошової вимоги до відповідача за договором №3629155 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.04.2023, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що у договорі про надання коштів визначаються декілька строків, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів є безпідставними, надуманими та неаргументованими, оскільки у вказаному договорі мітяться умови лише щодо строку кредиту у термін 360 днів, а заявником в свою чергу не конкретизовано, яким саме пунктом договору чи його умовами передбачено різні терміни кредитування.

Колегія суддів, також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про допущення судом першої інстанції порушень під час розгляду клопотання позивача про витребування доказів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За змістом частин першої, третьої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду.

Процедура витребування доказів, передбачена статтею 84 ЦПК України, не містить порядку доступу заявників до банківської таємниці, а лише надає одній із сторін судового процесу право витребувати доказ у разі неможливості їх отримання. Проте, виходячи з приписів Закону України «Про банки і банківську діяльність» і Правил збереження, захисту, використання і розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267, інформація відносно юридичних і фізичних осіб, що містить банківську таємницю, розкривається банками, у тому числі і за рішенням суду.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом представник позивача у прохальній частині позову просив суд витребувати у ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», яким було здійснено перерахування кредитних коштів відповідно до умов договору № 3629155 від 25 квітня 2023 у сумі 15100 грн., No Транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» - 02bc83a5-65e4-406e-ba95- 3b09f66c8559, на картку номер НОМЕР_1 , на підставі договору No210222-1 від 21 лютого 2022 р. з ТОВ "Лінеура Україна", інформацію , щодо повного номеру картки № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 .

- у АТ "ПриватБанк" по рахунку за карткою № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 :

А) виписку розширену із зазначенням контрагента,

Б) виписку потрібно надати за період з 25 квітня 2023 року по 28 квітня 2023 року включно;

В) платіжне доручення, на підставі, якого були зараховані кошти у розмірі 15100,00 гривень, на рахунок за карткою № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявленого клопотання про витребування вказаних доказів вказує, що для підтвердження відомостей про особу та отримання інформації про зарахування кредитних коштів саме на картковий рахунок відповідача, необхідна інформація про повний номер карткового рахунку, яку самостійно отримати позивач не має змоги, оскільки така інформація є банківською таємницею та надається тільки за рішенням суду.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити те, що ТОВ «УМ Факторинг» є не банківською, а фінансовою установою, а тому укладаючи кредитний договір на отримання кредитних коштів, позичальник, вказуючи номер карткового рахунку, на який бажає отримати кредитні кошти, діє за власною волею, а фінансова установа, в свою чергу, не має повноважень на встановлення власника такого рахунку, оскільки така інформація є банківською таємницею.

З викладеного вбачається, що позивачем разом з позовною заявою було надано до суду докази на підтвердження вчинення ним всіх необхідних дій для витребування доказів у справі, яких у нього особисто немає. Проте, самостійно отримати вказані докази позивач не зміг, а тому у визначений законом строк, подав до суду першої інстанції клопотання про витребування вказаних доказів судом в порядку вимог ст. 83, 84 ЦПК України. За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що процесуальне питання щодо витребовування доказів судом першої інстанції вирішено з додержанням вимог закону, а заперечення відповідача, зводяться до намагання уникнути відповідальності за порушення кредитних зобов`язань та повернення коштів за кредитним договором.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні судового рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені наведені сторонами доводи й подані докази, об`єктивно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, у значній мірі зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Підодвірний Тарас Іванович, слід залишити без задоволення, а рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

У силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 , в межах понесених нею сум.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Підодвірний Тарас Іванович - залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах понесених нею сум.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 березня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома