Провадження № 2/638/2428/25
14 березня 2025 року м.Харків
Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Поляков О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кутоманової К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить: в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, визнати за позивачем, ОСОБА_1 , право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 . В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що 02.08.2008 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, про що в книзі актів громадянського стану про одруження було зроблено відповідний запис № 430, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Після одруження позивач взяла прізвище свого чоловіка « ОСОБА_3 ». За час шлюбу позивач та відповідач мали спільний бюджет, спільно вели домашнє господарство, разом приймали участь у витратах, пов`язаних з придбанням спільного майна. 12.05.2016 позивач з відповідачем стали власниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , яку вони придбали за спільні сімейні кошти. Вказана квартира за згодою була оформлена на ім`я чоловіка ОСОБА_2 .
Згідно з Висновком про вартість майна, вартість вказаної квартири станом на 07.12.2024 становить 3373500,00 гривень. Зазначена квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правові підстави вважати квартиру АДРЕСА_1 та джерела її придбання особистою власністю когось з подружжя відсутні. За час шлюбного життя позивача з відповідачем жодних домовленостей або шлюбних договорів сторони не укладали. Таким чином вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності позивача з відповідачем.
У позасудовому порядку позивачу з колишнім чоловіком не вдається знайти порозуміння щодо поділу належного їм майна. Відповідач взагалі уникає будь-якого спілкування. Перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_2 , позивач народила від нього двох дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час діти проживають разом із позивачкою та повністю знаходяться на її утриманні, саме позивач займається вихованням дітей та піклуванням про них. Відповідач зовсім не допомагає фінансово утримувати спільних дітей.
Відповідач не сплачує витрати, пов`язані із утриманням та обслуговуванням квартири, утриманням квартири повністю займається позивач, не дивлячись на те, що відповідач є зареєстрованим власником квартири.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Встановлено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги просив задовольнити, визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 . За ОСОБА_2 визнати право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать конверти, які повернулися з Укрпошти із зазначенням на конверті причини повернення «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотань, заяв від відповідача до суду не надходило.
За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на неявку відповідача у даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02 серпня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкові від 13.04.2023 року у справі № 638/481/23 шлюб розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 26.09.2014 року. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 04.03.2009 року

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.05.2023 року середня ринкова вартість на квартиру, загальною площею 95,3 кв.м., житлова площа 51,3 кв.м., опис: 3-кімнатна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , від 06.12.2024 року ринкова вартість на квартиру АДРЕСА_3 , складає 3 373 500,00 гривень.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.01.2024 року у справі №638/20140/23, стягнуто аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання неповнолітніх сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 15.12.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 10 грудня 2024 року, складеного старшим державним виконавцем Наталією Пархоменко Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №638/20140/23, виданого 01.04.2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова, станом на 10.12.2024 рік борг по аліментам складає 48291,44 грн (сорок вісім тисяч двісті дев`яноста одна) гривень 44 копійки.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Шлюбний договір сторони не укладали.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Про умови, необхідні для відступу від засади рівності часток подружжя, зазначив Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21.

ОСОБА_2 ухиляється від участі в утриманні дітей, оскільки не сплачує аліменти, що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів від 10 грудня 2024 року, складеним старшим державним виконавцем Наталією Пархоменко Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №638/20140/23, виданого 01.04.2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова. Станом на 10.12.2024 рік борг по аліментам складає 48291,44 грн (сорок вісім тисяч двісті дев`яноста одна) гривень 44 копійки.

На даний час ОСОБА_1 разом з дітьми проживає у спірній квартирі, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади 2024/014894225, 2024/014867166, 2024/014799148.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 10 грудня 2024 року, обчислення заборгованості за місяці, за якими відсутні відомості про отриманий дохід, проводилося згідно з ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 Сімейного кодексу України, тобто згідно з середньою заробітною платою у відповідному регіоні, а саме Харківській області. 1/3 від середньої заробітної плати (12510 грн) склала 4170 грн на обох дітей, таким чином розмір аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дітей сторін є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування

Крім того, суд враховує доводи позивача, що їй не вдається знайти порозуміння з чоловіком щодо поділу майна у позасудовому порядку. На даний момент він уникає будь якого спілкування з нею та дітьми. Про відсутність зацікавленості у вирішенні поточних проблемних питань може свідчити і наявність заочного розгляду у судах (заочне рішення щодо стягнення аліментів, заочний розгляд у даній справі). А відтак суд вважає, що існують перепони для досягнення компромісу альтернативними шляхами, у тому числі у виді припинення права на аліменти на дітей у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, відповідно до ст. 190 Сімейного кодексу України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приймаючи до уваги, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 придбана подружжям під час зареєстрованого шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, сторони не домовились про його поділ, суд вважає, що є підстави для відступу від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, а саме: ухилення від участі в утриманні дітей; діти сторін залишаються проживати із ОСОБА_1 у спірній квартирі; розмір аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дітей сторін є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, що у своїй сукупності свідчить про наявність підстав, визначених частинами другою та третьою статті 70 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 19, 76-89, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання АДРЕСА_5 ), про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини АДРЕСА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору: 9084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно до ч.3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О. В. Поляков