КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/3265/21 Головуючий у І інстанції - Українець В.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/6891/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Лариси Володимирівни про припинення нотаріальної дії, визнання припинення посвідчувального напису та визнання його неправомірним

установив:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся в Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В. про припинення нотаріальної дії, визнання припинення посвідчувального напису та визнання його неправомірним.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року зазначену вище позовну заяву залишено без розгляду.

18 листопада 2024 року до Солом`янського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у даній справі.

Просив суд, стягнути із ОСОБА_2 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн., посилаючись на положення ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 рокувідмовлено у прийнятті додаткового рішення уцивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В. про припинення нотаріальної дії, визнання припинення посвідчувального напису та визнання його неправомірним.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що розгляд справи тривав довгий час, сторонами було подано низку процесуальних документів.

Однак, на його думку, позивач подав позов, який завідомо був такий, який не підлягає задоволенню. Ці дії були вчинені свідомо.

Вказує, що розгляд справи тривав з 2021 року, майже усі засідання у справі були перенесені з ініціативи позивача.

Зазначив, що за цей час йому прийшлось наймати адвокатів, яким він сплатив значні кошти за вирішення його питання. За таких обставин, його судові витрати можуть бути компенсовані.

Наголошує, що у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення він вказував про безпідставність позову та необґрунтовані дії позивача, які вбачались з самого початку подання позову.

Однак, суд першої інстанції не прийняв його доводи до уваги та безпідставно відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Більше того, якщо проаналізувати положення ч. 5 ст. 142 ЦПК України - то там зазначено таке: «У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.» Тобто, дана стаття не містить будь-яких пояснень що ж таке «необґрунтовані дії позивача».

Просив суд, скасувати додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилом ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

ОСОБА_1 просив суд стягнути із ОСОБА_2 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн., посилаючись на ч. 5 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовну заяву було залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача, які полягали в заявлені таких позовних вимог, які не могли бути задоволенні у будь-якому випадку, неодноразовій подачі клопотань про відкладення розгляду справи та особистій неявці в судові засідання.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався наданим йому чинним законодавством України (ст. 4 ЦПК України) правом на звернення до суду за захистом, таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що у такому випадку в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки необґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто, стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Разом з тим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Аналогічні висновки щодо застосування норм прав у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №148/312/16-ц, у від 28.01.2019 у справі №619/1146/17-ц, від 14.01.2021 у справі №521/3011/18.

Як вбачається із роз`яснень, викладених у п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Із системного тлумачення положень частин 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Згідно матеріалів справи, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В. про припинення нотаріальної дії, визнання припинення посвідчувального напису та визнання його неправомірним, залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Як зазначено судом першої інстанції, позивач тричі підряд не з`явився у судові засідання без поважних причин та не надав докази поважності причин неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, а також, враховуючи тривалість перебування справи в суді, неявка позивача перешкоджає вирішенню спору, оскільки окремі обставини припинення нотаріальної дії, визнання припинення посвідчувального напису та визнання його неправомірним підлягають з`ясуванню у судовому засіданні.

Разом з тим, як вбачається із ухвали суду першої інстанції від 12 червня 2024 року судом не визнавались необґрунтованими дії позивача, а тому, за даних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у такому випадку в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки необґрунтованості.

Враховуючи наведене вище, оскільки будь-яких свідомих недобросовісних дії позивача, які свідчать про зловживання позивачем процесуальними правами, в ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено не було, як і не було судом застосовано до позивача будь-яких заходів, у зв`язку із зловживанням правами, а позов було залишено судом без розгляду не через необґрунтовані дії позивача, а у зв`язку із неявкою позивача у судові засідання, то у позивача відсутній обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу, у контексті положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Таким чином, з огляду на вище встановлені обставини справи, а також те, що звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права та його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для компенсації відповідачу здійснених ним витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження аргументів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у даній справі відповідає положенням матеріального та процесуального законодавства, і підстави для його скасування відсутні.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367-369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба