Справа № 953/1833/24
Провадження № 2/953/184/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Харків

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.

секретар судового засідання Кузьменко Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова питання про прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, подану у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , одне місце для паркування літ. А-10 за №7 площею 18,9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , частину земельної ділянки площею 0,195 га кадастровий номер :00:009:0024, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 та частину земельної ділянки площею 0,195 га кадастровий номер :00:009:0023, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 в порядку поділу майна.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 12 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху, встановлений строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали.

28 березня 2024 року на виконання вказаної ухвали суду позивачем надана заява про усунення недоліків.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

06 січня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, в якому відповідач просив визнати квартиру АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; здійснити поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 , право власності на: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; земельну ділянку площею 0,195 га, кадастровий номер :00:009:0024, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею 0,195 га, кадастровий номер :00:009:0023, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; місце для паркування літ. А-10 за № 6, площею 18,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; місце для паркування літ. А-10 за № 7, площею 18,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ; квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 ; земельну ділянку, кадастровий номер :03:013:0004, яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 ; здійснити розподіл судових витрат.

Разом з зустрічним позовом представник відповідача ОСОБА_3 заявила клопотання, яким просить поновити строк на подання зустрічного позову та прийняти зустрічний позов до спільного розгляду із первісним позовом, на обґрунтування клопотання зазначила таке. Відповідач за первісним позовом скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, проте не звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, оскільки на час подання відзиву його право власності на квартири АДРЕСА_5 , та АДРЕСА_10 , земельну ділянку (кадастровий номер :03:013:0004) в садовому товаристві «Алмаз» не заперечувалось позивачкою за первісним позовом. Отже, у зв`язку з тим, що порушення прав позивача за зустрічним позовом було виявлено ним вже після спливу строку на подання зустрічної позовної заяви, встановленого ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року, такий строк порушено з поважних причин, відповідач звертається до суду із клопотанням про поновлення йому строку на подання зустрічного позову.

23 січня 2025 року через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на зустрічний позов, просить в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд питання про прийняття зустрічного позову без його участі та без участі позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить провести судове засідання, а також вирішити питання про прийняття зустрічного позову без її участі та участі відповідача.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Зустрічна позовна заява відповідає вимогам ст. 175, 177, 194 ЦПК України.

Позовні вимоги первісного та зустрічного позову взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки вони виникають між одними й тими ж сторонами та з одних правовідносин, задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до вимог ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються водне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне прийняти зустрічний позов, об`єднати його в одне провадження з первісним позовом та здійснити перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Щодо клопотання представника позивача про поновлення строку для подання зустрічного позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Зазначеною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк із дня вручення даної ухвали для надання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження 02 травня 2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву, тобто відповідач мав подати зустрічний позов до 17 травня 2024 року, однак зробив це 06 січня 2025 року.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Згідно статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 126 ЦПК України, за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений законом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

За приписами статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 29 вересня 2022 року по справі № 500/1912/22, застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід зазначити, що вищевказана справа розглядається в період дії воєнного стану.

Верховний Суд у вказаній постанові, окрім іншого зазначив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією РФ, суворе застосування судами процесуальних строків щодо звернення до суду з позовними заявами, апеляційними й касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст. 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому суд зважає на важливість подання кожною стороною процесу письмових заяв та доказів по суті справи, оскільки саме на підставі таких заяв та поданих доказів буде розглядатися справа по суті.

Виходячи з наведеного, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів всіх учасників справи та дотримання принципу змагальності сторін у судовому процесі, а також повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, враховуючи, що на час подання відзиву право власності відповідача за первісним позовом на квартири АДРЕСА_5 , та АДРЕСА_10 , земельну ділянку (кадастровий номер :03:013:0004) в садовому товаристві «Алмаз» не заперечувалось позивачкою за первісним позовом, у зв`язку з тим, що порушення прав позивача за зустрічним позовом було виявлено ним вже після спливу строку на подання зустрічної позовної заяви, суд вважає за необхідне продовжити відповідачу встановлений судом строк для подання зустрічного позову та прийняти його до спільного розгляду із первісним позовом.

Керуючись ст. 84, 127, 175, 177, 193, 194, 247 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити відповідачу ОСОБА_1 процесуальний строк для подання зустрічного позову.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ прийняти до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ об`єднати в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Здійснити перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінивши судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Призначити проведення підготовчого засідання 08 квітня 2025 року на 12 годину 00 хвилин.

В підготовче засідання викликати сторони.

Встановити відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 п`ятнадцятиденний строк із дня вручення даної ухвали для надання відзиву на зустрічну позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надати відзив на зустрічну позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.

Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) відповідачами за зустрічним позовом одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Роз`яснити відповідачу за зустрічним позовом, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Т.В. Бобко