Справа №461/6587/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю:

секретаря судового засідання Штогрина В.-Н.Л.

позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Львові цивільну справу позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири.

Свої вимоги обгрунтовує наступним. Позивач зазначає, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Квартира розташована на третьому поверсі. Вище поверхом знаходиться квартира АДРЕСА_4 , співвласниками якої є відповідачі. Позивач вказує, що в ніч з 26 на 27 травня 2024 року виявила у себе квартирі на стелі плями світло-коричневого кольору, з яких текла вода. У зв`язку з цією обставиною звернулася до відповідачів, щоб останні перекрили подачу води. Однак, такі заперечили факт залиття. Позивач зазначає, що залиття квартири завдало матеріальної шкоди. Крім того, ця обставина викликає у останньої сильні душевні страждання. Тому просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.08.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

04.09.2024 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду від 13.08.2024 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

02.12.2024 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Думич І.І. Відповідно до поданого відзиву, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження ні майнової шкоди, ні моральної. Тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин, суд розглядає справу за відсутності такого учасника.

Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідачів, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, шо квартира АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_5 (після зміни прізвища ОСОБА_6 ), що стверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру.

Відповідно до акту, складеного працівниками ЛКП «Старий Львів», 30.05.2024 р. було проведено обстеження квартири по АДРЕСА_6 . В результаті обстеження виявлено сліди залиття ванної кімнати, а саме: плями на стелі (орієнтовна площа 0,5-0,8 м?); плями на стіні (орієнтовна площа 0,3 - 0,5 м?); пошкоджена верхня плита навісної тумби. Ймовірною причиною залиття є пошкодження внутрішньо квартирної мережі, а саме: розрив зворотного клапану квартирного приладу обліку холодної води. Ha час обстеження загальнобудинкові мережі водопостачання та водовідведення перебувають в технічно задовільному стані.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини завдавача шкоди.

Суд зазначає, що особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач має довести факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і майну громадянина або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Розглядаючи спір про відшкодування завданої шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надав рекомендації, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Правилами статей 77,78,79,80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказуваня. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, позивач зобов`язаний надати суду докази на підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини.

На підтвердження факту залиття квартири позивач надає дві світлини. При цьому, такі докази не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки на одній світлині відображено лише частина широкої та тонкої труби, а на іншій світлині зображення неможливо ідентифікувати.

Також наданий позивачем акт, затверджений директором ЛКП «Старий Львів», про те, що 30.05.2024 року працівниками комунального підприємства обстежено квартиру АДРЕСА_5 . В результаті обстеження виявлено сліди залиття ванної кімнати, а саме: пляма на стелі 0,5 0,8 кв.м., плями на стіні 0,3 0,5 кв.м. , пошкоджена верхня плита навісної тумби.

Проте, на світлині з трубами пляма навколо широкої труби є в одній площині тобто або на стелі або на стіні. Відтак вказані докази суперечать один одного.

Крім того, у акті комунального підприємства зазначено про пошкодження верхньої плити навісної тумби. З даної інформації не вбачається, де була розміщена ця тумба, спосіб пошкодження, які саме пошкодження отримала верхня плита. На думку суду, спеціалісти комунального підприємство з обслуговування житлового фонду, яким є ЛКП «Старий Львів», не є спеціалістами з товарознавчої експертизи, що можуть встановити спосіб, відсоток, причини пошкодження навісної тумби, причинний зв`язок між діями відповідачок та ступенем пошкодження.

Посилання позивача на завдання їй матеріальної шкоди, зокрема пошкодження меблів, тумб, не підтверджено жодними доказами.

З доводів позивача вбачається, що останній було завдано також і моральної шкоди. Однак, на підтвердження фактів душевних страждань позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу.

Оцінивши докази в сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність неправомірної поведінки відповідачів, причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною майновою шкодою та протиправними діями відповідачів.

Тому суд не бере до уваги надані позивачем докази, оскільки такі не встановлюють і не підтверджують наявність протиправні дії відповідачів, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідачів.

Враховуючи те, що обов`язковою умовою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду є причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, судом не встановлено, що саме внаслідок протиправної поведінки відповідачів позивачу завдана шкода, а також доказів причин її виникнення.

Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.п. 5, 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.

Позивач посилається на те, що їй було завдано сильних душевних страждань. Проте, жодного доказу на підтвердження цих фактів суду не надано. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження суми моральної шкоди. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем у порядку передбаченому правилами ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 351 - 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири.

Судові витрати залишити за позивачем.

Повний текст судового рішення складено 14.03.2025 р.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Є. Радченко