___________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 522/9737/23
Провадження № 2/947/906/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17.03.2025 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:

- секретаря судового засідання Ващенко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи.

У травні 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом звернувся ОСОБА_3 (далі також позивач) до ОСОБА_2 (далі також відповідач) про зменшення розміру аліментів, які сплачуються позивачем на утримання їх сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2021 у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, до рівня 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що аліменти на дитину сплачує з 2021 року. Наразі він втратив роботу, розмір його доходів зменшився, стан здоров`я погіршився, тому він не має змоги продовжувати сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

На обґрунтування своєї правової позиції позивач покликався на положення ст. 192 СК України щодо можливості зменшення розміру аліментів у разі зміни матеріального стану платника аліментів та погіршення стану його здоров`я.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

Ухвалою суду від 12.10.2023 справу призначено до розгляду у спрощеному позовному проваджені без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено.

01.11.2024 відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою суду від 02.12.2024 заочне рішення від 17.10.2024 скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 19.12.2024. У подальшому розгляд справи неодноразово відкладався на 29.01.2025, 24.02.2025, 05.03.2025.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 повідомила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вважає, що позивач приховує своє справжнє матеріальне становище. Погіршення стану його здоров`я не може вплинути на розмір аліментів, які стягуються з нього в твердій грошовій сумі (3 000 грн), оскільки цих коштів не вистачає для забезпечення нормального гармонійного розвитку дитини.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Заяви та клопотання учасників справи.

Ухвалою суду від 29.01.2025 з Держаної прикордонної служби України витребувано інформацію про перетин державного кордону позивачем.

31.01.2025 та 03.02.2025 до суду надійшла відповідь.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05.03.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 17.03.2025.

У судове засідання, 17.03.2025, позивач, його представник та відповідач, належним чином повідомлені, не з`явилися. Про причини неявки не повідомили. Відповідач просила розглянути справу за її відсутності.

Оскільки будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, суд уважає за можливе провести судовий розгляд за наявними матеріалами (ч. 1 ст. 223 ЦПК України) без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволені позову з таких підстав.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, 24.09.2015 зареєстровано факт народження ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 9599. Батьками дитини визначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 у справі № 522/16936/20 ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, щомісячно, починаючи з 29.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2023 у справі № 947/12686/22 ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 45 418 грн.

На обґрунтування погіршення стану свого здоров`я позивачем надано копії таких документів:

- консультативний висновок лікаря отоларинголога КНП «Одеської обласної клінічної лікарні» від 24.03.2023, відповідно до якого позивачеві встановлений діагноз: хронічний гнійний середній отит;

- висновок обласної спеціалізованої кардіологічної ЛКК № 713 від 26.09.2023, відповідно до якого позивачеві установлено діагноз: стенокардія, постінфарктний кардіосклероз;

- довідка до акта огляду МСЕК № 495445 від 11.10.2023, відповідно до якої позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності (загальне захворювання);

- довідка до акта огляду МСЕК № 972373 від 11.10.2023, відповідно до якої позивачеві встановлено ІІ груп інвалідності (загальне захворювання);

- посвідчення особи з інвалідністю ІІ групи серії НОМЕР_2 від 01.11.2023;

- виписка з рішення ЛКК № 23/198 від 02.10.2024, відповідно до якої позивачеві встановлено діагноз: злоякісне новоутворення шлунку IV стадії, стан після комплексного лікування.

Щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачем надано консультативний висновок спеціаліста ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» від 12.12.2024, відповідно до якого у дитини наявний хронічний блефаро-коньюктивіт, респіраторний алергоз, аденоїди, який потребує постійного лікування.

За даними Державної прикордонної служби (відповідь від 31.01.2025 та від 03.02.2025 на ухвалу суду) ОСОБА_5 в період з 2021 року і по цей час неодноразово виїжджав за межі України, всього 15 разів, як авіаційним сполученням так і власним автотранспортом.

Згідно з довідкою з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 24.02.2025, сформованою судом в порядку ч. 2 ст. 13 ЦПК України, починаючи з грудня 2023 року позивач щомісяця отримує соціальні виплати по інвалідності в розмірі 2 361 грн.

Отже, з аналізу заяв по суті справи та наданих сторонами доказів на їх підтвердження, випливає, що сторони не заперечують факт нарахування та сплати аліментів в твердій грошовій сумі, однак позивач вказує на погіршення стану його здоров`я та матеріального стану, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти у визначеному раніше розмірі.

Мотиви прийнятого рішення.

Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу сплати аліментів та їх розміру врегульовані положеннями Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», а також нормами СК України.

При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні, та відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п. 45, рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява № 15123/03).

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Так, Основний Закон Держави передбачає, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 ).

Відповідно до Конвенції про права дитини (далі також Конвенція), Держава Україна взяла на себе ряд зобов`язань щодо забезпечення належного розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції).

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції).

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції).

Аналогічні норми закріплені у Законі України «Про охорону дитинства» (далі також Закон), відповідно до ст. 8 якого кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, з кумулятивного аналізу зазначених положень нормативно-правових актів логічно випливає, що при вирішенні будь-якого спору між батьками превалюють інтереси дитини. Належний та гармонійний розвиток дитини в усіх сферах сімейного та суспільного життя є предметом захисту Держави та обов`язком кожного з батьків. При цьому, забезпечуючи належний розвиток дитини, батьки є рівними як в правах так і в обов`язках. Сплата аліментів та додаткових витрат на дитину виконують компенсаторну функцію для того з батьків, з ким проживає дитина.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).

Як установлено судом, починаючи з вересня 2020 року позивачем на утримання сина ОСОБА_4 відповідачеві сплачуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. Ураховуючи інфляційні процеси в Державі еквівалент визначеної суми аліментів на цей час повинен становити 5 162,56 грн, при цьому сума індексації за період з вересня 2020 року по лютий 2025 року становить 2 162,56 грн (3 000 грн (сума аліментів) х 172,08% (сукупний індекс споживчих цін) / 100% - 3 000 грн (сума аліментів) = 2 162,56 грн). З цього приводу суд відмічає, що відповідачем не ініціювалося питання про індексацію аліментів в порядку ч. 2 ст. 184 СК України. Також відповідачем не ініціювалося питання про стягнення з позивача додаткових витрат на утримання дитини в порядку ст. 185 СК України.

Наразі, на думку суду, відповідно до реалій сьогодення, коштів у розмірі 3 000 грн недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 cт. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3 196 грн на одну особу. Аналогічний розмір прожиткового мінімуму на дитину зазначеного віку також був установлений у 2024 році. Отже сума аліментів, які сплачує позивач навіть не перевищують визначений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. При цьому суд не бере до уваги додаткові витрати на дитину, вартість яких також підлягає поділу між батьками.

Щодо матеріального стану позивача судом установлено, що з грудня 2023 року останній щомісяця отримує соціальні виплати по інвалідності в розмірі 2 361 грн. Інших джерел доходів позивача судом не виявлено. З цього приводу суд відмічає, що за період з 2021 і по цей час позивач неодноразово виїжджав за межі України, всього 15 разів, як авіаційним сполученням так і автотранспортом. Указані подорожі вимагають значних матеріальних заощаджень, що вказує на отримання позивачем доходів з інших джерел. Іншого суду не доведено.

Також позивачем підтверджено факт погіршення його здоров`я. Водночас, суд констатує, що стан здоров`я позивача дозволяє останньому переміщатися Україною та за її межі. Доказів супроводу позивача іншими особами та/або неможливість пересуватися самостійно до суду не надано. Рекомендація, зазначена у виписці з рішення ЛКК № 23/198 від 02.10.2024 щодо потреби у сторонній допомозі в побуті не підтверджує факт неспроможності позивача самостійно пересуватися та доглядати за собою. Іншого суду не доведено.

Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, передбачених СК України, їх регулювання має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 8, 9 ст. 7 СК України).

Відтак, при визначенні необхідності зменшення розміру аліментів від установленого, суд у першу чергу керується інтересами дитини, необхідністю забезпечення батьками її гармонійного розвитку, станом її здоров`я. У цій справі інтереси дитини у забезпеченні її належного розвитку превалюють над інтересами батька у зменшенні виплати суми аліментів, яка і так є незначною. Отже розмір аліментів, присуджений до сплати, повинен залишитися на тому ж рівні. Інших вимог відповідачем у цій справі не заявлялося.

Також, оцінюючи доводи сторін, суд відхиляє посилання позивача на перебуванні останнього за кордоном на лікуванні, оскільки означений факт не підтверджено належними та допустимими доказами.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, рішення від 10.02.2010).

Відтак суд, установивши, що у цій справі позов не підлягає до задоволення, обґрунтувавши прийняте рішення, не вбачає за необхідне надавати відповідь на кожний детальний аргумент, указаний в заявах по суті справи, які не стосуються підстав та предмету спору.

Висновки суду.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Отже, проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, які сплачуються ним на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі, не підлягають до задоволення, оскільки зменшення розміру аліментів від того, який визначений рішенням суду в розмірі 3 000 грн, щомісячно, не відповідає інтересам дитини, принципу рівності прав та обов`язків батьків, не ґрунтується на засадах справедливості та розумності, протиріччить моральним засадам суспільства. Водночас, сплата аліментів у твердій грошовій сумі, яка складає розмір менший, ніж прожитковий розмір для дитини відповідного віку, не буде носити надмірного тягаря для відповідача.

Щодо сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позов не підлягає до задоволення, судові витрати позивача не компенсуються. Натомість з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у виді сплати судового забору за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355,430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К. А. Цирфа