КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/775/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2498/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю «МЗБК» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року та на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року, ухвалених під головуванням судді Катющенко В.П.,-

встановив:

У січні 2023 року ТДВ «МЗБК» звернулось до суду із названим позовом.

ТДВ «МЗБК» просило стягнути з ОСОБА_1 : суму позики у розмірі 500 000 грн 00 коп.; інфляційні збитки у розмірі 132 387 грн 61 коп.; 3 % річних у розмірі 16 684 грн 93 коп.; судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 листопада 2021 року між сторонами укладено договір позики № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 надано позику в розмірі 500 000 грн 00 коп., дата повернення 30 листопада 2021 року.

Позивачем перераховано на картковий рахунок відповідача 500 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 172 від 15 листопада 2021 року.

ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року названий позов задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю «МЗБК» борг за договором позики від 15 листопада 2021 року в розмірі 500 000 грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 17 691 грн 62 коп. та 3 % річних в розмірі 3 493 грн 15 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У липні 2024року представник ТДВ «МЗБК» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду, у якій просив стягнути із ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 97 500 грн 00 коп., витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 5 452 грн 42 коп., сплачений судовий збір у розмірі 8 842 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року названу заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю «МЗБК» сплачений судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу, витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у загальному розмірі 97 816 грн 92 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить: рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заяви представника ТДВ «МЗБК».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТДВ «МЗБК» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні представник ТДВ «МЗБК» заперечила щодо задоволення вимог апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо повернення позики у розмірі 500 000 грн 00 коп.

Враховуючи дію п. 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та введення в дію воєнного стану в Україні, судом першої інстанції частково задоволено вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а саме за період з 01 грудня 2021 року до 24 лютого 2022 року.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості вимог ТДВ «МЗБК» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 85 000 грн 00 коп., сплаченого судового збору у розмірі 7 364 грн 50 коп. та витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 5 452 грн 42 коп.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до директора ТДВ «МЗБК» Радченка Ю.Г. із заявою про надання безвідсоткової поворотної споживчої фінансової допомоги (позики) в розмірі 500 000 грн 00 коп.

На погашення позики ОСОБА_1 просила відраховувати кошти з її заробітної плати, а непогашений залишок зобов`язалась повернути протягом 15 календарних днів після отримання позики. Вказане підтверджується копією заяви позивача від 15 вересня 2021 року.

15 листопада 2021 року між ТДВ «МЗБК» в особі директора Радченка Ю.Г. та ОСОБА_1 укладено договір позики.

У п. 1.1. договору позики вказано, що згідно з цим договором позикодавець надає позичальнику безпроцентну поворотну споживчу позику в розмірі, встановленому п.2.1. даного договору, а позичальник зобов`язаний повернути позику позикодавцю в повному обсязі.

Пунктами 2.1., 2.2. договору, сума споживчої позики за договором становить 500 000 грн 00 коп. Позика за даним договором є поворотною та безпроцентною. Проценти за позикою не нараховуються та не сплачуються.

За п. 3.1. договору, видача позики здійснюється на зарплатну картку.

Датою повернення позики сторонами визначено 30 листопада 2021 року.

Відповідно до платіжного доручення № 172, позивачем 15 листопада 2021 року перераховано на рахунок ОСОБА_1 суму в розмірі 500 000 грн 00 коп.

Обґрунтовуючи позовну заяву, ТДВ «МЗБК» зазначало, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просила стягнути із ОСОБА_1 3 % від простроченої суми заборгованості у розмірі 16 684 грн 93 коп. та інфляційні збитки у розмірі 132 387 грн 61 коп.; за ввесь час прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

За ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, матеріали справи містять копію договору позикивід 15 листопада 2021 року, підписаного сторонами.

Пунктом 2.1 договору сторонами визначено розмір позики 500 000 грн 00 коп. Згідно п. 4.1. договору, датою повернення позики є 30 листопада 2021 року.

До матеріалів справи долучено висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/111-24/27617-ПЧ від 13 травня 2024 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи. Експертиза виконана на підставі заяви представника ТОВ «МЗБК». Для проведення експертизи заявником надано оригінали документів, які містять вільні зразки підпису ОСОБА_1 .

Згідно висновку,підпис, який розташований в графі « ОСОБА_1 » в договорі позики, укладеному між ТДВ «МЗБК» та відповідачем від 15 листопада 2021 року - виконаний ОСОБА_1 .

Представником ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено висновок спеціаліста Незалежного інституту судових експертиз № 10332 від 11 квітня 2024 року за результатами проведення почеркознавчого дослідження за заявою адвоката Єгорова С.О. Для проведення експертизи заявником надано копії документів, які містять вільні зразки підпису ОСОБА_1 .

Згідно висновку,підпис, який розташований в графі «позичальник», нижче реквізитів ОСОБА_1 в електрофотокопії примірника договору позики, укладеному між ТДВ «МЗБК» та відповідачем від 15 листопада 2021 року - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно взяв до уваги висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/111-24/27617-ПЧ від 13 травня 2024 року, оскільки для проведення експертизи заявником надано оригінали документів, які містять вільні зразки підпису ОСОБА_1 , а не їх копії.

Так, висновок експерта № СЕ-19/111-24/27617-ПЧ від 13 травня 2024 року є належним та достовірним доказом у даній цивільній справі, який підтверджує, що підпис на договорі позики виконаний саме ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 не зверталась до суду із позовом про визнання договору позики від 15 листопада 2021 року недійсним та його не оспорювала. Сторони належним чином узгодили строк повернення боргу та відповідний розмір.

Враховуючи, що відповідач у встановлений договором термін грошові кошти позивачу не повернула, відтак, колегія суддів вважає доведеними та обгрунтованими позові вимоги ТДВ «МЗБК» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 500 000 грн 00 коп.

Посилання ОСОБА_1 на те, що грошові кошти у розмірі 500 000 грн 00 коп. перераховано їй в якості преміювання за результатами проведення перевірки, колегія суддів відхиляє, оскільки вони в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду, ТДВ «МЗБК» просило стягнути із відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за період із 01 грудня 2021 року по 10 січня 2023 року.

Так, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 год 30 хв.

Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача інфляційних втрати та 3 % річних за період із 01 грудня 2021 року (час, з якого позика вважається простроченою) до 24 лютого 2022 року (введення в дію воєнного стану в Україні та дії пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України) є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року заяву позивача задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю «МЗБК» сплачений судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу, витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у загальному розмірі 97 816 грн 92 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представник ТДВ «МЗБК» просив стягнути із ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 97 500 грн 00 коп., витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 5 452 грн 42 коп., сплачений судовий збір у розмірі 8 842 грн 00 коп.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ТДВ «МЗБК» надано копію: договору про надання правової допомоги від 27 червня 2023 року; додаткової угоди № 1; рахунку-фактури № СФ-4 від 29 вересня 2023 року; актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг); платіжних інструкцій; рахунків-фактури.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для вивчення матеріалів справи, підготовки та подання позовної заяви, колегія суддів вважає, що зазначені представником ТДВ «МЗБК» витрати на правничу допомогу у розмірі 85 000 грн 00 коп. є завищеними та не достатньо обґрунтованими.

Отже, колегія суддів вважає, що із ОСОБА_1 на користь ТДВ «МЗБК» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 35 000 грн 00 коп.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності та обґрунтованості понесених ТДВ «МЗБК» витрат на правничу допомогу у розмірі 85 000 грн 00 коп. є помилковим.

В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду та за заяву про забезпечення позову у розмірі у розмірі 7 364 грн 50 коп.

Враховуючи, що позивачем документально підтверджено витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 5 452 грн 42 коп., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для їх стягнення з ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 04 липня 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду від 11 липня 2024 року ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, а томупідлягає зміні, зі зменшенням розміру судових витрат із 97 816 грн 92 коп. до 47 816 грн 92 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року змінити, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу з 97 816 грн 92 коп. до 47 816 грн 92 коп.

В іншій частині додаткове рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 14 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: Д.Р. Гаращенко

С.Г. Музичко