Провадження № 2/686/1905/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

05 березня 2025 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Кучерук Н.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про виключення відомостей про батька з актових записів про народження дітей, припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 завернувся до суду із позов до ОСОБА_3 , треті особи: відділ ДРАЦС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_4 в якому, з урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову, просив:

1) виключити з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 10.10.2006 року) від 10.11.2004 року № 2539, здійсненого в книзі реєстрації народжень Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції, відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , номер і серія паспорта: НОМЕР_3 ;

2) виключити з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 21.08.2007 року) від 21.08.2007 року № 1933, здійсненого в книзі реєстрації народжень Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції, відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , номер і серія паспорта: НОМЕР_3 ;

3) припинити стягнення з ОСОБА_1 аліментів, які стягуються на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.11.2014 року у цивільній справі №686/21246/14-ц, на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

4) звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за виконавчим листом, виданим Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 17.11.2014 року, на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.11.2014 року у цивільній справі № 686/21246/14-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 400,00 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06.10.2014 року і до досягнення дітьми повноліття;

5) припинити стягнення з ОСОБА_1 аліментів, які стягуються на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.12.2023 року у цивільній справі №686/25599/23 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам, які стягується на підставі рішення міськрайонного суду Хмельницької області від 01.12.2023 року у цивільній справі №686/25599/23 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ним повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в період з 22.09.2001 року по 20.04.2012 рік. він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У вказаному шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час подружнього життя, зокрема після народження дітей, між ним та відповідачкою склалися неприязні стосунки внаслідок чого укладений між ними шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу. він намагався відвідувати дітей, приймати участь у їх житті, проте відповідачка систематично чинила йому перешкоди у цьому. 10.11.2014 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду з нього на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після ухваленого судом рішення про стягнення аліментів на утримання дітей, відповідачка продовжила чинити йому перешкоди у їх відвідуванні, заперечувала його право брати участь у їх вихованні неодноразово заявляючи, що він не є біологічним батьком цих дітей. Такі постійні твердження відповідачки стосовно того, що він не є біологічним батьком цих дітей, а також враховуючи що діти на нього не схожі, під впливом відповідачки не бажають з ним спілкуватися у нього виникли сумніви у своєму батьківстві щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . З метою спростування сумнівів, він неодноразово пропонував відповідачці добровільно пройти тест на батьківство, проте остання ігнорує будь-які спроби провести таке дослідження.

Відзив на позов відповідачем не був поданий.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник позивача в судовому засідання зазначив, що в період з 2001 по 2012 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У вказаному шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з відповідачкою. Позивач намагався приймати участь у житті дітей, у їх вихованні проте відповідачка чинила перешкоди у цьому, та з 2018 року разом з дітьми виїхала за кордон. З того часу контакт позивача з дітьми припинився. Під час розмов відповідачка неодноразово заперечувала право позивача приймати участь у вихованні дітей мотивуючи це тим, що останній не є їх біологічним батьком. На вимогу позивача провести відповідне медичне дослідження на предмет його батьківська, відповідачка ніяк не реагує та уникає у проведенні таких досліджень. При цьому просив врахувати, що незважаючи на заперечення відповідачкою батьківства позивача та відповідно його право приймати участь у вихованні дітей, за її позовом рішенням суду у 2014 році з позивача на користь останньої були стягнуті аліменти на утримання цих дітей, а у подальшому рішенням суду від 01.12.2023 року вказаний розмір був змінений (збільшений). Крім того, під час розгляду цієї справи судом неодноразово призначалася судово-біологічна експертиза, проте така експертиза не була проведена саме з вини відповідачки (у зв`язку із її неявкою).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду повідомив, що у 2001 році між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. У вказаному шлюбі народилося двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки діти народилися у шлюбі, він був записаний як їх батько. У подальшому сімейне життя з відповідачкою не склалося та через її неналежну поведінку, а також підозру у подружній зраді, у 2012 році за рішенням суду їх шлюб був розірваний. При цьому, на момент розірвання шлюбу він та відповідачка добровільно вирішили усі майнові питання між собою, в тому числі і щодо утримання дітей. Так, вони разом з відповідачкою були підприємцями та мали торгові точки на місцевому ринку та в якості виконання свого обов`язку щодо утримання дітей, він добровільно все майно бізнесу передав у власність матері відповідачки (його колишній тещі). Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з відповідачкою, а він мав можливість їх навідувати та спілкуватися з ними та жодних перешкод у цьому відповідачка не чинила. Проте у 2014 році відповідачка подала до суду позов про стягнення аліментів на утримання дітей, який рішенням суду був задоволений, та після цього стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, мотивуючи це тим, що він не є батьком цих дітей. З того часу з приводу можливості спілкування з дітьми між ним та відповідачкою постійно виникають сварки. У 2018 році відповідачка виїхала разом з дітьми за кордон, та не дає можливості ані бачитися, ані спілкуватися з дітьми. Він неодноразово пропонував провести тест на його батьківство щодо дітей, проте відповідачка категорично заперечує проти проведення таких досліджень.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Заїка В.В. в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відзив на позов стороною відповідача не поданий.

Представник відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав письмові пояснення, в яких при вирішенні поданого позову покладався на думку суду.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Письмових пояснень щодо поданого позову не подавав.

За таких обставин, зі згоди позивача та його представника, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів та ухвалити у справі заочне рішення.

Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , яке видане повторно 10.10.2006 року Міським відділом РАЦС Хмельницького МРУЮ ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками є ОСОБА_1 і ОСОБА_9 .

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , яке видане 21.08.2007 року Міським відділом РАЦС Хмельницького МРУЮ ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 та його батьками є ОСОБА_1 і ОСОБА_9 .

Рішенням Хмельницького міськраойнного суду Хмельницької області від 20.04.2012 року (справа №2/2218/2620/2012) зареєстрований 22.09.2001 року у міському відділі РАЦС Хмельницького міськрайонного управління юстиції шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 був розірваний.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.11.2014 року (справа №686/21246/14-ц) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у твердій грошовій сумі по 400,00 гривень на кожну дитину, починаючи з 06.10.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно довідки, яка надана 15.11.2022 року №71872 Другим відділом ДВС у місті Хмельницькому про суму нарахування та сплату аліментів, заборгованість згідно виконавчого листа №686/21246/14, виданого 17.11.2014 року Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі по 400,00 грн. на кожну дитину щомісячно станом на 31.10.2022 рік становить 154 933,10 гривень.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01.12.2023 року (справа №686/25599/23) було змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10.11.2014 року у справі №686/21246/14-ц; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 суду повідомила, що приблизно з березня 2013 року, вона стала проживати разом з ОСОБА_1 . Зі слів останнього їй відомо, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 в якому у них народилося двоє дітей: сини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникають конфлікти з приводу того, що остання не дає можливості бачитися та спілкуватися ОСОБА_7 з дітьми. Вона була присутньою під час такого конфлікту, під час якого у телефонній розмові ОСОБА_3 заперечила право ОСОБА_1 приймати участь у вихованні дітей, оскільки той не є їх батьком, а на вимогу ОСОБА_7 провести відповідну експертизу та заперечувала. Також зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що такий конфлікт виник після звернення у 2014 році ОСОБА_3 до суду з позовом про стягнення аліментів.

Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд.

Щодо виключення відомостей про батьківство із актового запису про народження дітей.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).

У частинах першій та третій статті 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З матеріалів справи встановлено, що в період з 2001 року по 2012 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилося двоє дітей сини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 . Укладений між сторонами шлюб за рішенням суду був розірваний у 2012 році.

Так, з метою з`ясування обставин у справі судом за клопотаннями позивача двічі призначено судово-генетичну (молекулярно-генетичну) експертизу, на дослідження якої було поставлені питання про те, чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та з якою вірогідністю.

Проте експертиза проведена не була у зв`язку із неявкою до експертної установи для відібрання біологічних зразків ОСОБА_3 та дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У справі "Йевремович проти Сербії" ЄСПЛ зазначив, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини ("Jevremovic v. Serbia", заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

ЄСПЛ у справі "Багнєвський проти Польщі" не побачив порушення статті 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у неможливості відмовитися від батьківства при встановленні факту відсутності біологічного зв`язку. В цьому рішенні зазначено, що національне законодавство не передбачає будь-яких заходів, які дадуть змогу змусити дитину пройти тести ДНК. Для Суду цей елемент має вирішальне значення для збалансування відповідних інтересів. Якщо інтереси заявників не сходяться з огляду на відмову дитини пройти ДНК-тест, перевага надається інтересам дитини. Суд усвідомлює, що проведення досліджень ДНК та можливість кожному їх дотримуватися є розвитком на судовому рівні, оскільки ці тести дозволяють з певністю встановити існування або відсутність біологічних зв`язків між різними людьми. Проте Суд нагадав, що він уже вважав, що необхідність захисту третіх сторін може виключити можливість змусити їх пройти деякі медичні тести, в тому числі аналіз ДНК. Такий висновок тим більше підтверджується і в цьому випадку, коли третьою стороною є дитина. Суд не бачить нічого свавільного чи непропорційного у рішенні національного суду, який віддавав більшу увагу інтересам дитини, ніж можливої зацікавленості заявника у отриманні перевірки біологічних даних. Крім того, він вважає, що вік дитини, яка була неповнолітньою на той час, зіграв свою роль у врахуванні його інтересу.

Вказані висновки підтвердженні ЄСПЛ також у справі "Хіцкі проти Польщі".

За викладеного слід зазначити, що законодавством України не передбачено право суду змусити дитину пройти тест ДНК для визнання батьківства позивача відносно неї.

Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який триває і досі.

Бойові дії супроводжуються порушенням прав та свобод дитини, серед яких право на життя, на безпеку в умовах бойових дій та війни, на освіту, на здоров`я та розвиток особистості, право бути із сім`єю, а також право на турботу і захист з боку держави.

Згідно отриманої відповіді з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.05.2024 року встановлено, що ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 18.06.2021 року перетнули державний кордон разом з матір`ю ОСОБА_3 та більше діти на територію України не поверталися.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо визнання поважними причин неявки відповідача разом з дітьми до експертної установи для відібрання зразків, необхідних для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, а за такого відсутність підстав щодо визнання факту для з`ясування якого було призначено експертизу.

Разом з цим суд звертає свою увагу на те, що як встановлено з матеріалів справи діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 народилися в період, коли сторони у справі перебували у шлюбі, спільно проживали та задовго до розірвання такого шлюбу (шлюб був розірваний лише у 2012 році, тобто через 5 років після народження молодшої дитини). У 2014 році за рішенням суду, яке відбулося в тому числі і за участю самого відповідача, з останнього на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання цих двох дітей. При цьому, заперечуючи проти позову в судовому засіданні відповідач не заперечував факту свого батьківства щодо дітей, а лише посилався на відсутність у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти. З позовом про оспорювання свого батьківства позивач звернувся лише у 2022 році, тобто через 10 років після розірвання шлюбу та 8 років після ухвалення рішення судом про стягнення з нього аліментів на утримання дітей.

У своєму позові та наданих у судовому засіданні поясненнях позивач, обґрунтовуючи свої сумніви у своєму батьківстві, по суті послався на те, що підставою розірвання шлюбу з відповідачко стали її подружні зради і те, що остання сама зазначала, що він не є батьком цих дітей. Разом з цим суд зазначає, що жодних належних доказів факту, що ОСОБА_3 стверджувала, що позивач не є батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 матеріали справи не містять і такі докази позивачем суду не представлені. Жодних інших доказів, які б свідчили про те, що позивач не є біологічним батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт відсутності його кровного споріднення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Щодо вимог про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів.

Так, як на підставу вимог про припинення стягнення аліментів на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.11.2014 року у цивільній справі №686/21246/14-ц, на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; звільнення його від сплати заборгованості по аліментам на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.11.2014 року у цивільній справі № 686/21246/14-ц, припинити стягнення з аліментів, які стягуються на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.12.2023 року у цивільній справі №686/25599/23 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, які стягується на підставі вказаного рішення позивач посилався на те, що він не є біологічним батьком цих дітей, а отже і відсутність обов`язку з їх утримання.

Отже по суті, вказані позовні вимог є похідними від вимог про оспорювання батьківства позивача щодо дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З огляду на викладене та враховуючи, що у задоволенні вимог про виключення позивача як батька неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із актових записів про народження дітей слід відмовити, підстав для задоволення вимог про припинення стягнення з позивача аліментів, звільнення його від сплати заборгованості по аліментам на утримання цих дітей не має і у таких вимогах слід також відмовити.

Судові витрати, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, слід віднести на сторону позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 81, 141, 223, 258-268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2

Треті особи:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницький Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ЄРДПОУ 33282487, адреса: м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, буд.4.

Повний текст судового рішення буде виготовлено 17.03.2025 року.

Суддя: