Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/927/23
Провадження № 2/506/31/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2025 року селище Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Смернової Д.Ю.

представника відповідача адвоката Стефанюка М.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Окни цивільну справу за позовом

Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 60256,71 грн.,

В С Т А Н О В И В:

23 серпня 2023 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 28.10.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 48000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку.

Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 18.07.2023 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 60256,71 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту 47980,00 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом 12276,71 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Після отримання відповіді на запит суду щодо місця проживання (перебування) відповідача по справі 07 вересня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

04.10.2023 року в даній справі ухвалене заочне рішення.

Ухвалою від 21.12.2023 року за заявою відповідача скасоване заочне рішення та призначено справу до розгляду зі стадії підготовчого провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 06.03.2024 року за клопотанням представника відповідача по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження по справі на час проведення експертизи.

10.05.2024 року з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ до суду надійшов рахунок на оплату вартості проведення експертизи в сумі 20900,93 грн, а також клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи, а саме:

- достовірних вільних зразків підпису ОСОБА_1 , в оригіналах різних документів (бажано з офіційних джерел), максимально наближених за часом виконання до досліджуваного документу (2007-червень 2010 рр). Зразки підпису бажано надавати не менше, ніж на 15 документах. Такі зразки можуть міститися в нотаріально посвідчених документах, заявах, договорах, у різного роду банківській документації, податковій документації, тощо;

- експериментальних зразків підписів ОСОБА_1 , виконаних на десяти таких самих бланках або на папері, що розграфлений відповідно до бланку досліджуваного документу.

При цьому, оплата вартості проведення експертизи та матеріали відповідно до клопотання експерта, мали бути надані експерту протягом 45 календарних днів з дня направлення рахунку.

У період з 06.05.2024 року по 24.05.2024 року суддя Чеботаренко О.Л. перебувала у відпустці.

У зв`язку з надходженням вказаного клопотання експерта, ухвалою від 29.05.2024 року провадження по справі поновлено та зобов`язано відповідача в термін до 11.06.2024 року надати суду достовірні вільні зразки його підпису у оригіналах документів, а також оплатити вартість проведення експертизи згідно наданого експертом рахунку.

При цьому, для відібрання експериментальних зразків підпису відповідача безпосередньо в підготовчому судовому засіданні, відповідач неодноразово викликався до суду, однак не з`явився.

02.07.2024 року з Науково-дослідного інституту судових експертиз до суду надійшло повідомлення про залишення ухвали про проведення судово-почеркознавчої експертизи без виконання, у зв`язку з відсутністю оплати рахунку за проведення експертизи та відповіді щодо подальшого проведення експертизи, а також суду повернуті надані для проведення експертизи матеріали.

Ухвалою від 05.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

10.01.2024 року представником відповідача адвокатом Стефанюком М.М. до суду подано відзив на позов, в якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача зазначив, що сторона відповідача не погоджується із позовними вимогами, оскільки відповідач не отримував грошові кошти, про які йде мова у позовній заяві ,та жодних розпоряджень стосовно їх перерахування банку не надавав. Позивач у позовній заяві посилається на анкету-заяву №б/н від 28.10.2010 року як на підставу позовних вимог. При цьому, у пункті 7 у розділі «Додатки» позовної заяви вказано, що оригінал вказаного документу «повинен зберігатися у архіві Позивача», тоді як п.5 ст.95 ЦПК України не передбачено припущення наявності документу у сторони, яка заявляє його як доказ, тобто вказаною нормою регламентовано, що позивач повинен чітко вказати чи знаходиться у нього письмовий доказ чи ні. У відповідача є об`єктивний сумнів у тому, що грошові кошти, про які йде мова у позовній заяві, були надані на підставі саме анкети-заяви б/н від 28.10.2010 року як такої. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідач жодними кредитними коштами, про які йде мова у позовній заяві, не користувався, а тому у нього відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем.

Відповідач повідомляв позивачу, що кредитні грошові кошти були викрадені наразі невстановленими особами. На думку представника відповідача, 14.11.2022 року невстановленими особами був вчинений кримінальний злочин з приводу незаконного заволодіння коштами відповідача. Так, вранці цього дня з кредитного рахунку відповідача без його відома, погодження чи інших дій, які б свідчили про його погодження на списання грошових коштів були переведені кредитні грошові кошти двома платежами на рахунки інтернет-магазинів у Республіці Молдова. Відповідач відразу ж зв`язався із представником банку ,повідомивши про це на «гарячу лінію» , проте жодних дій банк у подальшому не виконав. Також відповідач неодноразово звертався у письмовому вигляді на адресу банку та отримував відповіді з приводу вчинених, а точніше не вчинених дій банком при здійсненні верифікації платежу. Також відповідач звернувся до органів Національної поліції із заявою про порушення кримінальної справи у зв`язку із крадіжкою грошових коштів з його кредитного рахунку. Органами Національної поліції за заявою ОСОБА_1 порушено кримінальну справу та внесені відомості до ЄРДР. Станом на дату складання відзиву у відповідача немає інформації стосовно службового розслідування, яке було ініційоване банком за заявою ОСОБА_1 , а також наявна інформація про вчинення працівниками поліції у рамках вищевказаної кримінальної справи необхідних дій.

При цьому позивач не вказує конкретну дату начебто початку користування кредитними коштами. У наданій позивачем не завіреній належним чином виписці вказано, що датою операції по списанню грошових сум у розмірі 18820,88 грн та 30209,93 грн є 14.11.2022 року, проте обробка банком вказаних платежів здійснена на наступний день - 15.11.2022 року, тобто не відразу, а лише після звернення відповідача до банку 14.11.2022 року з приводу шахрайських дій по списанню грошових коштів, що, на думку представника відповідача, свідчить про умисні з боку банку дії щодо проведення шахрайських платежів. Крім того, позивач у розділі «Додатки» до позовної заяви вказує, що надає до суду оригінали таких документів як довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та довідки про видані карти, проте, на переконання представника відповідача, вказані документи надані позивачем у копіях, оскільки відтиск печатки та підписи чорного кольору, розмиті, що свідчить про сканування копії документу або навіть про його підробку шляхом накладення підпису та печатки на документ, а не його безпосереднє підписання. Сторона відповідача вважає, що позивач не має права стягувати з відповідача не лише тіло кредиту, яке, на думку сторони відповідача, фактично було викрадене, а й відсотки за викрадені кредитні кошти. Тому у задоволенні позову представник відповідача просив відмовити в повному обсязі /а.с.8-10/.

31.01.2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача на задоволенні позову наполягав, посилаючись на те, що відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом відповідача в Заявці про приєднання. Підписавши заяву, Банк і Клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. На підставі вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п.1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п.1.1.1.62 Умов), яку отримав відповідач, та мобільний телефон, який вказав відповідач (п.1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в Заяві. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування (п.1.1.1.25 Умов - комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта). Таким чином, Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема, за допомогою Карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП-пароль. Тарифи є невід`ємною частиною Договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. При цьому, виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору минуло 13 років, за цей час Позичальник не звертався до Банку за фактом неправильного нарахування відсотків, що, на думку представника позивача, свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. При цьому факт виконання відповідачем умов договору та здійснення погашення заборгованості підтверджується як випискою по особовому рахунку відповідача, так і розрахунком заборгованості. Обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, надані додатки до позовної заяви є засвідченими належним чином. До матеріалів справи долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% на місяць (30% річних), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. В подальшому відповідач ознайомився з новими Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Паспорт споживчого кредиту від 24.11.2021 року. Крім того, вищевказані Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Позивачем надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач активно користувався грошима, шляхом розрахунку з торгівельній мережі, зняття готівки в банкоматах, а також поповнював рахунок, в тому числі в терміналі самообслуговування, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Що стосується посилань представника відповідача на заволодіння коштами з картки третіми особами (шахрайським шляхом), представник позивача зазначив, що Банком було проведено перевірку та встановлено, що 14.11.2022 року о 16:33:05 клієнт ОСОБА_1 звернувся до позивача за номером 3700 з повідомленням про шахрайські операції по його карті Універсальна в загальній сумі 49030,81 грн за 14.11.2022 року. Свою причетність до проведення операцій клієнт ОСОБА_1 категорично заперечує. Співробітником Управління підтримки клієнтів по телефону було створено заявки на повернення коштів, при відпрацюванні яких в поверненні коштів відмовлено з коментарем оператора: «Дана транзакція класифікується як переказ грошових коштів. Послуга переказу надана. Операція з 3-D Secure не може бути оскаржена як помилка або ненадання товару/послуги або шахрайство". Подальшою перевіркою встановлено, що згідно виписки за картрахунком НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 : 14.11.2022 р переказ зі своєї картки - 30209,93 грн, 14.11.2022 р переказ зі своєї картки - 18820,88 грн. Аналізом виписки по картці клієнта встановлено, що операції поведено в терміналі P2PCDB02, який належить іншому банку (власник терміналу VISA DIRECT). Надалі, проводячи службову перевірку, було проведено аналіз вибірки за період з 13.11.22 - 15.11.22, в ході чого встановлено, що номер фінансового телефону НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 не змінювався. Перевіркою логів входу до Приват24 під акаунтом НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 встановлено, що під час проведення операцій з переказів грошових коштів з картки НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 , які відбулися 14.11.2022 у період часу з 08:52:53 до 08:52:58, вхід в акаунт Приват24 клієнта був здійснений з нетипового пристрою SM-G9880|SAMSUNG, який не належить клієнту ОСОБА_1 та з нетиповою ip-адресою НОМЕР_4 , яку не використовує клієнт. Зміну паролю входу до Приват24 під акаунтом НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 не виявлено. Додатковою перевіркою логів входу до Приват24 під акаунтом НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 встановлено, що з нетипового пристрою SM-G9880|SAMSUNG, який не належить клієнту ОСОБА_1 та з нетиповою ip-адресою НОМЕР_4 , яку не використовує клієнт у період з 08.11.2022 22:05:18 до 14.11.2022 08:52:49 відбувалися входи тільки в обліковий запис Приват24 НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 . Перевірити архів вказаному клієнту за 14.11.2022 року не виявилося можливим, у зв`язку із закінченням терміну зберігання архівних матеріалів. Враховуючи, що входи в обліковий запис Приват24 відповідача відбувалися по черзі з типового пристрою клієнта та не типового пристрою без зміни паролю входу, то ,на переконання представника позивача, оспорювані операції по карті НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 за 14.11.2022 року було проведено внаслідок компрометації логіну і паролю до Приват24 під акаунтом НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 з вини заявника. На підставі зазначеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі /а.с.38-45/.

Від представника відповідача до суду надійшли заяви, в яких він зазначив, що надає заключне слово сторони відповідача в письмовій формі. В зазначених заявах представник відповідача посилався на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами позовні вимоги. По-перше позивач не довів, що саме відповідач або з волі відповідача позивачем були списані грошові кошти з кредитної картки відповідача. Так, як зазначає позивач у відповіді на відзив по даній справі, під час проведення службової перевірки було встановлено, що проведенню операцій з переказів коштів 14.11.2022 року о 08:52 год передували входи в додаток «Приват24» з нетипових для відповідача пристроїв та з нетиповою для відповідача ІР-адресою. Позивач сам підтверджує, що і телефон, з якого був здійснений вхід, і ІР-адреса не використовується відповідачем. Відповідно до умов договору, а саме п.2.3.1.2.11.1, текст яких знаходиться у відкритому доступі на сайті позивача, у редакції, чинній на момент викрадення грошових коштів з картки відповідача, позивач був зобов`язаний прийняти до виконання такі дистанційні розпорядження, оформлені та підтверджені належним чином. Дистанційне розпорядження вважається переданим Клієнтом і прийнятим Банком до виконання, якщо Клієнт: - для доступу в Систему ввів правильні логін (номер мобільного телефону) і пароль; - підтвердив вхід в Систему через додаткову перевірку Клієнта будь-яким шляхом. Відповідно до вказаного пункту договору, позивач повинен був провести додаткову перевірку клієнта. В даній справі, такою обставиною, зі слів позивача ,є направлення відповідного повідомлення відповідачеві. Проте, як зазначає позивач у відповіді на відзив, перевірити архів повідомлень відповідачеві не виявилося можливим, у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання. Таким чином, позивач не виконав взяті на себе зобов`язанні відповідно до умов договору щодо додаткової перевірки Клієнта, що й призвело до викрадення коштів. Відповідач не отримував жодних повідомлень від позивача у період часу, про який йде мова в даній справі. Тому представник відповідача вважає, що саме невиконання позивачем умов договору і дало можливість шахраям заволодіти грошовими коштами. Крім того, пунктом 9 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 року №705 встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. На думку представника відповідача, позивач жодним чином не довів, що дії чи бездіяльність відповідача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, проте сам повідомив суду, що пристрій та ІР-адреса є нетиповими для відповідача. По-друге, позивач надав до суду документи поганої якості та не завірені належним чином, так як згідно з національним стандартом ДСТУ 4163:2020, відмітка про засвідчення копії документа має складатися зі слів: «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати посвідчення копії, тоді як додатки до позовної заяви, а саме аркуші з 48 по 94, не завірені належним чином, що, на думку представника відповідача, унеможливлює взяття їх до уваги як доказів. Відповідач звертався до правоохоронних органів з метою встановлення винних осіб у крадіжці грошових коштів, про які йде мова в даній справі. За результатами його звернення порушене кримінальне провадження №0001381 по факту крадіжки коштів. 03.12.2024 року відповідач отримав відповідь з Одеського районного управління поліції №1 Відділу поліції №2 ГУНП в Одеській області від 27.11.2024 року, в якій зазначено, що «14.11.2022 року невстановлена особа з використанням нетипового пристрою, шляхом проведення незаконних операцій, пов`язаних з використанням електронно-обчислювальних машин, несанкціоновано втрутилась в роботу автоматизованої системи інтернет-банкінгу «Приват24» та в такий спосіб обійшла систему безпеки, в результаті чого здійснила дві транзакції з кредитної картки ОСОБА_1 і таким чином завдала збитки на суму кредитних коштів, які належать банку. Тобто вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 непричетний до перерахування кредитних коштів з картки, не перераховував такі кошти, нікому не повідомляв та не розголошував дані, які б призвели до такого перерахування, та, в свою чергу, співробітники служби безпеки АТ КБ «Приватбанк» повинні були провести службову перевірку (розслідування) за фактом шахрайських дій з метою збору та аналізу матеріалів, які мають відношення до справи». На думку представника відповідача, фактично з відповіді старшого слідчого вбачаються наступні факти: відсутність вини ОСОБА_1 у крадіжці у вигляді переказів кредитних коштів; наявність недоліків у системі безпеки позивача та відсутність виконання необхідних дій. Позивач не виконав умови договору та не направив жодного повідомлення позивачу щодо підозрілих/нетипових транзакцій. /а.с.159-160, 189-191/.

Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій представник позивача підтримала позовні вимоги та доповнила, що відповідач зазначає, що не користувався кредитними коштами до несанкціонованого їх списання. За наслідками розгляду його заяви розпочато досудове розслідування щодо невстановленої особи, яка з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа грошовими коштами з його банківського рахунку, відкритого у АТ КБ «Приватбанк», однак, на переконання представника позивача, не можна погодитись з доводами відповідача щодо відсутності відповідальності за зобов`язаннями перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором. Відповідно до п.4.13 Умов, Сторона договору не несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором, якщо доведе, що порушення умов Договору сталось внаслідок випадку або форс-мажорних обставин. Представник позивача вважає, що сама наявність кримінального провадження та невстановленої особи, не є підставою вважати, що відповідач не несе відповідальність за кредитним договором /а.с.164/.

Представник позивача адвокат Яковлєва-Ангеловська О.А. в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала з підстав, зазначених у позовній заяві, відповіді на відзив та поясненнях, доповнивши, що відповідач отримав в АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку, якою тривалий час користувався належним чином. Деякий час він користувався кредитним лімітом, а деякий - власними коштами. У 2022 році він скориставшись кредитним лімітом, вийшов на прострочення, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем. В матеріалах справи є висновок службового розслідування та пояснення позивача, в яких банк пояснив, що було проведене службове розслідування і з`ясувалося, що вхід був в Приват24 зі стороннього предмету, такого, яким відповідач зазвичай не користувався, але банк все ж прийшов до висновку, що відповідач якимось чином розповів свої особисті дані стороннім особам, що призвело до того, що вони змогли увійти у застосунок Приват24, так як увійти ,не знаючи пароля ,неможливо. Якщо навіть натиснути кнопку «Забув пароль», то після цього іде дзвінок на фінансовий номер користувача з метою підтвердження зміни пароля, користувач натискає або 1 або 2, чи підтверджує, що він змінює пароль, чи не підтверджує, а потім після цього він повинен ввести код однієї з карток, якими він користується. Оскільки треті особи мали змогу увійти до застосунку, то представник позивача вважає, що в даному випадку були все ж таки розголошені особисті дані з боку клієнта - відповідача. Щодо push-повідомлення, то воно не могло надсилатися банком на телефон шахраїв, оскільки при розслідуванні з`ясувалось, що фінансовий номер телефону не був змінений, також не був змінений пароль у Приват24. Таке повідомлення було надіслано в Приват24 відповідачу, в банку воно не збереглося, так як це було ще в 2022 році. Ні номер телефону , ні пароль , коли шахраї зайшли у Приват24, не змінювалися, з цього позивач дійшов висновку, що клієнт сам розголосив свої особисті дані, оскільки ,не знаючи пароль чи ПІН-код ,зайти у застосунок Приват24 неможливо, а ці дані знає лише клієнт. Банком подавалися заявки до міжнародної системи щодо повернення коштів за цими двома транзакціями, але міжнародна система відмовила, зазначивши, що було підтверджено 3D-Secure. На даний час ці заявки та архів повідомлень долучити до матеріалів справи сторона позивача не може, так як вони не збереглися. Саме тому сторона позивача вважає, що шахрайські дії відбулися саме з вини клієнта, а не банку ,і саме тому відповідач повинен погашати цю заборгованість. Відповідачу могли надходити дзвінки, він міг переходити за якимось посиланнями, клієнт вносить свої дані і потім цими даними шахраї користуються в незалежності від місця знаходження і щоб цим скористатися, треба знати пароль, CVV-код. В даному випадку вони якимось чином зайшли в застосунок Приват24. Заборгованість відповідача перед банком пов`язана тільки з цими переказами, оскільки до того, як були зроблені ці два перекази, у відповідача заборгованості перед банком не було. Лише після проведення цих двох транзакцій з`явилась заборгованість, на яку нараховувались відсотки, яку позивач просить стягнути з відповідача.

В подальшому представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.238/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов та заявах сторони відповідача, доповнивши, що відповідач кредитними коштами не користувався, не пересилав їх та не виконував жодні інші дії. Ці кредитні кошти були переведені чи надіслані шахрайським способом на інші рахунки в інших банках. Відповідач відразу повідомив позивача про те, що несанкціоновано і незаконно з його рахунку були списані грошові кошти та звернувся до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінальної справи щодо цього. Позивачем не доведено, що відповідач має відношення до несанкціонованого списання коштів ,також позивач не довів те, що виконав власні умови щодо обов`язкового повідомлення користувача шляхом Push-повідомлення про намір списання коштів. При цьому, представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що вказані кошти були списані шахраями, а не відповідачем. Також це підтверджується і листом від Одеського районного управління поліції №1 за підписом старшого слідчого Стоянова О. При цьому, підтверджуючи те, що кошти з картки відповідача списані шахраями - третіми особами, позивач не надає доказів вини в цьому відповідача. Відповідач відразу звернувся до банку із заявою про шахрайські дії, вів з ним листування, намагався максимально зібрати докази, звертався з листами. Тричі сторона відповідача зверталася до банку письмово і тричі отримувала відписку про те, що, то проводиться перевірка, то вона не встановлена, а відносно Push-повідомлення, що ці дані не збереглися, тоді як це є одним із обов`язків банку - повідомлення клієнта про проведення транзакцій. Служба безпеки банку повідомляла, що це був не переказ, а оплата побутової техніки в молдавському магазині «Бомба» в Кишиневі і через це не могли повернути кошти, так як вони вже переїхали кордон, так як тоді там вмикається зовсім інша платіжна система, однак письмові відповіді банку цієї інформації не містять, а є лише «сухими» відписками.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до такого.

28 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши зазначену анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку, а також зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Таким чином, ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 28 жовтня 2010 року, за яким у подальшому отримав кредит в сумі 48000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України.

В подальшому розмір відсоткової ставки було змінено, а саме: з 01.09.2014 року - 34,8% річних, з 01.04.2015 року - 43,2% річних, а з 13.09.2016 року - 42% річних. (а.18, 20-21, 28, 29-43, 44-52,53, 61-75 справи №506/927/23, провадження №2/506/187/23).

АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» (а.58-59 справи №506/927/23, провадження №2/506/187/23).

Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 15000 грн (старт карткового рахунку 09.09.2013 року). В подальшому 25.04.2017 року розмір кредитного ліміту збільшено до 17000 грн., 13.08.2017 року - до 24000 грн., 13.10.2017 року - до 26000 грн., 16.08.2018 року- до 28000 грн, 12.03.2019 року - до 35000 грн, 24.11.2021 - до 48000 грн., 03.03.2023 року зменшено до 0.00 грн (а.18 справи №506/927/23, провадження №2/506/187/23).

Відповідач з 09 вересня 2013 року по 14 листопада 2022 року отримав одну картку Універсальна та чотири картки Універсальна GOLD і остатня отримана картка має термін дії до липня 2026 року (а.19 справи №506/927/23, провадження №2/506/187/23).

Факт отримання відповідачем зазначених карток підтверджується наданими позивачем скриншотами з програмного забезпечення банку з відкритими «Фото клієнта з продуктом», на яких зображений відповідач з картками в руці в приміщенні банку (а.с.132, 133, 134, 135, 136).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, на думку позивача, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 18.07.2023 року складає 60256,71 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту 47980,00 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом 12276,71 грн. (а.7-17 справи №506/927/23, провадження №2/506/187/23).

Вказаний розмір заборгованості не суперечить даним виписки з особового рахунку відповідача станом на 21.07.2023 року (а.61-75, справи №506/927/23, провадження №2/506/187/23).

Разом з тим, як вбачається з зазначеної виписки з особового рахунку, починаючи з 01.10.2022 року відповідач не користувався кредитним лімітом, а при здійсненні розрахунків використовував лише власні кошти. Станом на 13.11.2022 року на картковому рахунку обліковувалися власні кошти відповідача в сумі 3090 грн.

Лише 14.11.2022 року з зазначеного карткового рахунку було здійснено два платежі «Переказ зі своєї картки», а саме в сумі 30209,93 грн (сума платежу 29152 грн + комісія 1057,93 грн) та в сумі 18820,88 грн (сума платежу 18097 грн + комісія 723,88 грн), датою обробки яких вказано 15.11.2022 року, після вчинення яких з`явилась заборгованість за кредитним лімітом та, як наслідок, за відсотками. Відповідач посилається на те, що вказані два платежі він не здійснював та їх здійснення не погоджував та не підтверджував.

Після вказаних двох транзакцій від 14.11.2022 року були ще транзакції: 15.11.2022 року - надходження на рахунок 50 грн, переказу на «Скарбничку» 9,19 грн та 16.11.2022 року - зняття готівки в банкоматі в м.Одеса 2080 грн (з урахуванням комісії 80 грн), щодо яких у відповідача будь-яких заперечень немає та, враховуючи наявність власних коштів відповідача на рахунку в сумі 3090 грн станом на 13.11.2022 року, зазначені платежі від 15 та 16 листопада 2022 року були в межах наявних власних коштів відповідача.

Таким чином, заборгованість за зазначеним картковим рахунком виникла саме через здійснення вищевказаних спірних транзакцій 14.11.2022 року щодо перерахування коштів на загальну суму 49030,81 грн (в тому числі комісія 1781,81 грн).

14.11.2022 року відповідач звертався до АТ КБ «Приватбанк» в телефонному режимі, що підтверджує у відповіді на відзив представник позивача, а також з письмовою заявою 15.11.2022 року щодо зняття з його карткового рахунку НОМЕР_2 третіми особами за допомогою шахрайських дій 14.11.2022 року о 08:52 год, шляхом переказу кредитних коштів до «VISA DIRECT» двома транзакціями на загальну суму 49031,81 грн, в тому числі комісія 1781,81 грн, в якій відповідач також просив провести розслідування щодо вказаних шахрайських дій та повернути кошти, які були переказані з урахуванням комісії /а.с.20/.

За інформацією, наданою АТ КБ «Приватбанк» 16.11.2022 року на звернення позивача, банком встановлено, що 14.11.2022 року за рахунком відповідача було здійснено переказ коштів. При здійсненні переказу були коректно введені номер картки відповідача, термін її дії та CVV2-код. Чинним законодавством не надано повноважень Банку здійснювати повернення проведеного переказу. Тому Банк не може повернути переказані кошти. При цьому, відповідачу роз`яснено, що відповідно до п.2.1.4.5.1 Умов, до обов`язків клієнта належить: не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечить чинному законодавству, а відповідно до п.2.1.4.12.9 Умов, клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп-лист Платіжною системою. Положеннями п.2.1.4.12.5 Умов також встановлено, що Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. У випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів відповідачу рекомендовано звернутися до правоохоронних органів /а.с.11/.

Крім того, АТ КБ «Приватбанк» було проведено внутрішнє розслідування та встановлено, що 14.11.2022 року о 16:33:05 клієнт ОСОБА_1 звернувся до позивача за номером 3700 з повідомленням про шахрайські операції по його карті Універсальна в загальній сумі 49030,81 грн за 14.11.2022 року. Свою причетність до проведення операцій клієнт ОСОБА_1 категорично заперечує. Співробітником Управління підтримки клієнтів по телефону було створено заявки на повернення коштів (ID заявки 2194593, 2194594), при відпрацюванні яких в поверненні коштів відмовлено з коментарем оператора: «Дана транзакція класифікується як переказ грошових коштів. Послуга переказу надана. Операція з 3-D Secure не може бути оскаржена як помилка або ненадання товару/послуги або шахрайство" (витяг з журналу заявок додається). Подальшою перевіркою встановлено, що згідно виписки за картрахунком НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 : 14.11.2022 р 08:52:53 переказ зі своєї картки - 30209,93 грн, 14.11.2022 р 08:52:58 переказ зі своєї картки - 18820,88 грн. Аналізом виписки по картці клієнта встановлено, що операції поведено в терміналі P2PCDB02, який належить іншому банку (власник терміналу VISA DIRECT). Надалі, проводячи службову перевірку, було проведено аналіз вибірки за період з 13.11.22 - 15.11.22, в ході чого встановлено, що номер фінансового телефону НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 не змінювався. Перевіркою логів входу до Приват24 під акаунтом НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 встановлено, що під час проведення операцій з переказів грошових коштів з картки НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 , які відбулися 14.11.2022 року у період часу з 08:52:53 лр 08:52:58, вхід в акаунт Приват24 клієнта був здійснений з нетипового пристрою SM-G9880|SAMSUNG, який не належить клієнту ОСОБА_1 та з нетиповою ip-адресою НОМЕР_4 , яку не використовує клієнт. Зміну паролю входу до Приват24 під акаунтом НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 не виявлено. Додатковою перевіркою логів входу до Приват24 під акаунтом НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 встановлено, що з нетипового пристрою SM-G9880|SAMSUNG, який не належить клієнту ОСОБА_1 та з нетиповою ip-адресою НОМЕР_4 , яку не використовує клієнт у період з 08.11.2022 22:05:18 до 14.11.2022 08:52:49 відбувалися входи тільки в обліковий запис Приват24 НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 . Перевірити архів повідомлень клієнту ОСОБА_1 за 14.11.2022 року не виявилося можливим, у зв`язку із закінченням терміну зберігання архівних матеріалів. Враховуючи, що входи в обліковий запис Приват24 відповідача відбувалися по черзі з типового пристрою клієнта та не типового пристрою без зміни паролю входу - оспорювані операції по карті НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 за 14.11.2022 року було проведено внаслідок компрометації логіну і паролю до Приват24 під акаунтом НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 з вини заявника /а.с.50-51, 53-71/.

15.11.2022 року відповідач звернувся до Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області з приводу шахрайських дій по зняттю коштів з його кредитної картки /а.с.19/.

08.12.2022 року за №0001381 до ЄРДР внесені відомості за ст.190 ч.3 КК України на підставі рапорта о/у СКП ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Лисиці С. про те, що в ході розгляду матеріалів, які зареєстровані за №27756 від 23.11.2022, а саме заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 14.11.2022 року о 08:52 год шляхом проведення незаконних операції з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділи грошовими коштами на суму 49030 грн з карти Приватбанку /а.с.21/.

За повідомленням слідчого СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області від 25.11.2024 року, дійсно в зазначеному слідчому відділенні здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 08.10.2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 до ЄРДР за №0001381 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Стосовно стадії, на якій перебуває вказане кримінальне провадження, то жодній особі про підозру не повідомлялось, однак досудовим розслідуванням встановлено, що 14.11.2022 року невстановлена особа з використанням нетипового пристрою (тобто пристрою, якого ОСОБА_1 не має в користуванні), шляхом проведення незаконних операцій, пов`язаних з використанням електронно-обчислювальних машин, несанкціоновано втрутилась в роботу автоматизованої системи інтернет-банкінгу «Приват24», та в такий спосіб обійшла систему безпеки, в результаті чого отримала доступ до облікового запису ОСОБА_1 та підтвердила авторизацію, після чого здійснила дві транзакції з кредитної картки ОСОБА_1 і таким чином завдала збитки на суму кредитних коштів в розмірі 49030,81 грн, які належать банку. Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не причетний до перерахування кредитних коштів з картки, та, в свою чергу, співробітники служби безпеки АТ КБ «Приватбанк» повинні були провести службову перевірку (розслідування) за фактом шахрайських дій, з метою збору та аналізу матеріалів, які мають відношення до справи, що дало б змогу підвищити ймовірність виявити підозрюваного та мінімізувати шкоду /а.с.183, 212/.

Аналогічну за змістом відповідь слідчим СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області 27.11.2024 року було адресовано «потерпілому у кримінальному провадженні №0001381 ОСОБА_2 » /а.с.188, 193/.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

У справі, що розглядається, в ході судового розгляду даної справи представник відповідача посилався на те, що 14.11.2022 року двома транзакціями з карткового рахунку відповідача були зняті кошти, що призвело до заборгованості за кредитним лімітом та за відсотками не відповідачем особисто, а невстановленими особами, без його відома та погодження.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечувала щодо здійснення вказаних двох транзакцій 14.11.2022 року з рахунку відповідача шахраями, однак наполягала на тому, що ці дії були вчинені невстановленими третіми особами з вини відповідача, посилаючись на те, що з урахуванням системи безпеки АТ КБ «Приватбанк», враховуючи, що ні фінансовий номер телефону відповідача, ні пароль входу в «Приват24» в цей час не змінювався, то увійти в акаунт відповідача шахраї могли лише в тому разі, якщо їм були відомі ці дані, які мають бути відомі виключно відповідачу.

Разом з тим, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не було надано доказів того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню інформації, яка дає змогу увійти в його акаунт «Приват24» чи іншим шляхом ініціювати платіжні операції, в тому числі здійснення переказу коштів.

Посилаючись на надіслання Push-повідомлення на підтвердження вказаних операцій, доказів надіслання таких повідомлень відповідачу представник позивача не надала, повідомивши, що архів вказаних повідомлень не зберігся.

При цьому, представник позивача не змогла пояснити, у зв`язку з чим вказаний архів повідомлень не зберігся, з огляду на те, що відповідач звертався до АТ КБ «Приватбанк» з приводу несанкціонованого зняття коштів з його рахунку ще в той же день - 14.11.2022 року в телефонному режимі, а також 15.11.2022 року в письмовому вигляді.

Крім того, в той же час за зверненням відповідача АТ КБ «Приватбанк» проводилось службове розслідування щодо вказаних транзакцій і вказаний архів повідомлень мав би бути долучений до матеріалів службового розслідування, однак, з невідомих причин, цього виконано не було, що викликає сумніви у надісланні таких повідомлень відповідачу та погодження таким чином відповідачем спірних транзакцій.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.09.2023 року у справі №686/30030/21, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина 5 ст.263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому суд зазначає, що ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи все вищевикладене, оцінюючи всі перевірені у судовому засіданні доказі у сукупності ,суд прийшов до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за кредитною карткою, його особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 14 листопада 2022 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 49030,81 грн (в тому числі комісія 1781,81 грн), внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача, а тому у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити повністю.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як у задоволенні позову відмовлено повністю, то з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 549, 612, 615 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 76-81, 141, 259, 263- 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» (, адреса місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського буд.1д) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості у сумі 60256,71 грн відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд Одеської області або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.03.2025 року.

СуддяО. Л. Чеботаренко