справа № 631/732/17
провадження № 2/631/9/25
У Х В А Л А

за результатами розгляду заяв про відмову від частини позовних вимог

та зміну предмета позову

11 лютого 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Трояновської Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Семенко А. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати за нею право власності в порядку поділу майна подружжя на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину транспортних засобів, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_3 .

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 07 листопада 2017 року у складі судді Мащенко С. В., відкрито провадження у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/732/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Строк відрядження судді Мащенко С. В. закінчився 06 серпня 2018 року, цивільна справа № 631/732/17 по суті не розглянута.

Згідно розпорядження керівника апарату суду від 19 вересня 2018 року за № 998 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 вересня 2018 року, справу передано до розгляду судді Трояновській Т. М.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року цивільну справу № 631/732/17 (провадження № 2/631/335/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя було прийнято до провадження суддею Трояновською Т. М., у зв`язку із зміною складу суду, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 лютого 2019 року за клопотанням сторони позивача витребувано від відповідача по справі ОСОБА_3 оригінали для огляду та копії для долучення до матеріалів справи правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на транспортні засоби, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_3 в період перебування у шлюбі; витребувано від Комунального підприємства «Нововодолазьке архітектурно- інвентаризаційне бюро» належним чином завірену копію інвентарної справи на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано від Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Харківській області інформаційну довідку про зареєстровані на праві власності транспортні засоби за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01 січня 2016 року.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 січня 2021 року за клопотанням сторони позивача залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 ; витребувано від ОСОБА_5 оригінали для огляду та копії для долучення до матеріалів справи правовстановлюючих документів на транспортні засоби: вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 554», 1993 року випуску, шасі НОМЕР_1 , синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки «VOLKSWAGEN ТRANSРОRТЕR», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3 , білого кольору, номерні знаки НОМЕР_4 .

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року за клопотанням сторони позивача призначено по цивільній справі з єдиним унікальним № 631/732/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя судовобудівельну та судову автотоварознавчу експертизи, проведення яких доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Заслуженого професора М. С. Бокаріуса. Надано для проведення експертизи матеріали цивільної справи, роз`яснено сторонам положення статті 109 Цивільного процесуального кодексу України. На час проведення експертиз провадження у справі зупинено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року про признання експертиз у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя, без змін.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року поновлено розгляд цивільної справи з єдиним унікальним № 631/732/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 лютого 2022 року за клопотанням сторони позивача направлено до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз імені Заслуженого професора М. С. Бокаріуса» цивільну справу з єдиним унікальним № 631/732/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя, для проведення судової будівельно-технічної та судової автотоварознавчої експертиз, призначеної ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року. Надано для проведення експертизи матеріали цивільної справи, роз`яснено сторонам положення статті 109 Цивільного процесуального кодексу України. На час проведення експертиз провадження у справі зупинено.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 жовтня 2023 року поновлено розгляд цивільної справи з єдиним унікальним № 631/732/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя.

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась на адресу суду з заявою, відповідно до якої посилаючись на приписи пункту 1 частини 2 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України повідомила, що частково відмовляється від позовних вимог, а саме в частині визнання права власності в порядку поділу майна подружжя на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зазначивши, що наслідки такої відмови її зрозумілі, просила закрити провадження в цій частині.

Також ОСОБА_1 звернулась на адресу суду з уточненою позовною заявою, відповідно до якої просила поновити їй строк для надання заяви для уточнення предмету позову та в порядку поділу майна подружжя стягнути на її користь з ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі половини вартості транспортних засобів (автомобіля «ЗИЛ-ММЗ 554», державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість якого станом на момент відчуження, а саме на 11 січня 2018 року, складала 90085 гривень 63 копійки; автомобіля «VOLKSWAGEN ТRANSРОRТЕR», державний номерний знак НОМЕР_4 , станом на момент відчуження, а саме на 28 лютого 2017 року, складала 219134 гривні 74 копійки) у розмірі 154610 гривень 18 копійок, а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1546 гривень 10 копійок та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 6349 гривень 57 копійок.

В обґрунтування заяви про уточнення позовних вимог в частині предмету позову, позивач вказала, що вона з 10 червня 1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який за рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 січня 2017 року у справі з єдиним унікальним № 631/1829/16-ц (провадження № 2/631/222/17) розірвано. У період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення спільного господарства за спільні кошти ними були придбані будівельні матеріали для перебудови житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та транспортні засоби: автомобіль «ЗИЛ-ММЗ 554», державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіль «VOLKSWAGEN ТRANSРОRТЕR», державний номерний знак НОМЕР_4 , які були зареєстровані за відповідачем ОСОБА_3 . Як вказала позивач, 15 вересня 2017 року вона звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом про поділ майна подружжя. Під час розгляду справи в суді відповідач з метою утворення перешкод для поділу транспортних засобів без її згоди як співвласника здійснив їх відчуження третім особам, тому з метою захисту своїх прав вона вимушена уточнити позовні вимоги в частині поділу транспортних засобів, а саме просити суд стягнути з відповідача компенсацію половини вартості автомобілів згідно висновку судової автотоварознавчої експерти № 27388, складеного Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» у розмірі 154610 гривень 18 копійок. Посилаючись на усталену практику Верховного Суду з приводу ефективного способу захисту цивільних прав, вважала обраний спосіб захисту найбільш ефективним для відновлення її прав.

Позивач, ОСОБА_1 , та її представник адвокат Калмикова Людмила Костянтинівна у судовому засіданні заяви про відмову від частини позовних вимог та про уточнення предмету позову підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, зазначивши, що наслідки відмови від частини позовних вимог у вигляді закриття провадження у справі в цій частині стороні позивача відмові та зрозумілі й вони наполягають на цьому. Також представник позивача просила суд поновити строк для подачі заяви про зміну позовних вимог та прийняти її до розгляду, пояснивши, що «уточнена» позовна заява ОСОБА_1 фактично є заявою про зміну порядку поділу майна подружжя транспортних засобів, які були придбані під час шлюбу та відчужені відповідачем без згоди позивача. Про цей факт стороні позивача стало відоме вже в процесі судового розгляду справи, тому вчасно змінити свої позовні вимоги ОСОБА_1 не мала можливості, з огляду на те, що підготовчого судового засідання у справі не було. Крім того, як на підставу для поновлення строку для звернення до суду з заявою про уточнення предмету позову, адвокат Калмикова Л. К. зазначила, що сторони протягом тривалого часу намагались добровільно вирішити питання про поділ майна подружжя, у тому числі розглядалось питання про можливість укладення мирової угоди, але ніякого консенсусу сторони не дійшли. Наразі саме вимога про стягнення з відповідача компенсації половини вартості відчужених транспортних засобів буде належним та ефективним способом захисту прав позивача та забезпечить поновлення порушеного права без необхідності повторного звернення до суду. При цьому адвокат звернула увагу суду, що фактично підстави позову залишились ті ж самі.

Відповідач, ОСОБА_3 , та його представник адвокат Мезін Віталій Вікторович у судовому засіданні вважали за можливе задовольнити заяву сторони позивача про відмову від частини позовних вимог, посилаючись на те, що це є правом сторони, яка звернулась до з суду з відповідним позовом. Щодо заяви ОСОБА_1 про прийняття до розгляду «уточненої позовної заяви» категорично заперечували, посилаючись на те, що по суті у заяві позивача ставиться питання про зміну предмету позову, що є не допустимим, з огляду на порушення строків, передбачених статтею 49 Цивільного процесуального кодексу України, для подання відповідної заяви. Також відповідач та його представник заперечували проти поновлення стороні позивача строку на звернення до суду з заявою про уточнення позовних вимог з огляду на необґрунтованість його підстав. Як вказав адвокат Мезін В. В. позивач не позбавлена буде у подальшому звернутись до суду з новою позовною заявою, в якій буде вирішуватись порушене нею питання поділу майна в інший спосіб.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України 24 лютого 2021 року ОСОБА_5 звернувся на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 1015/21-вх, відповідно до якої просив суд розгляд справи провести без його участі, зазначивши, що вирішення спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в тому числі щодо поділу спірних транспортних засобів, жодним чином не порушує його права.

З приводу неявки у судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 свідчать його відповідна заяви, що містяться у матеріалах справи.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, що ОСОБА_5 був належним чином у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України повідомленим про дату, час і місце судового засідання, звернувся на адресу суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, враховуючи відсутність підстав для визнання його явки обов`язковою для надання особистих пояснень, суд, з урахуванням думки інших учасників процесу, вважає за можливе провести судове засідання без участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Вивчивши доводи заяви позивача про відмову від частини позовних вимог та прийняття до розгляду заяви про уточнення предмету позову, вислухавши з цього приводу пояснення сторони позивача та думку сторони відповідача, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, проаналізувавши зміст норм процесуального права, які врегульовують дані питання, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп).

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Завданням цивільного судочинства у відповідності до приписів частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість звернутися до суду з цивільним позовом.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Приписами частини 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальні права та обов`язки учасників справи, а також сторін визначені у статтях 43 та 49 Цивільного процесуального кодексу України.

Як визначено у частині 1 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України, сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання. При цьому ними в розумінні приписів частини 1 статті 42 та частини 1 статті 48 наведеного кодифікованого закону України є сторони (позивач і відповідач) й треті особи.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу;

Аналогічні, водночас більш уточнені, положення містяться у статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, частина 1 якої визначає, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (частина 3 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, наведеними нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено право позивача, як учасника справи, з урахуванням приписів цього Кодексу та керуючись наявною у нього метою, вільно обирати вид власної процесуальної поведінки, в тому числі шляхом відмови від позову на будь-якій стадії судового процесу.

Проаналізувавши наведені норми цивільного процесуального законодавства України суд виходить з того, що оскільки відмова від позову чи частини позовних вимог є правом позивача, який на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, таке право є абсолютним і не залежить від волі інших учасників процесу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відтак, перевіривши матеріали справи, враховуючи, що відмова від частини позовних вимог є абсолютним правом позивача та в даному випадку така відмова не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є всі підстави для прийняття відмови позивача від позову в частині позовних вимог щодо визнання за позивачем, ОСОБА_1 , права власності в порядку поділу майна подружжя на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та закриття провадження у справі в цій частині.

Що стосується заяви позивача про уточнення предмету позову та клопотання про поновлення строку на подання такої заяви, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 175 Цивільного процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (пункти 4, 5 частини 2 та частина 6 статті 175 Цивільного процесуального кодексу України).

Позов це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Виходячи з загальних положень Цивільного процесуального кодексу України, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Підстави позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстав позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів; предмет позову це матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в матеріально-правовій заінтересованості отримати певне матеріальне благо. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Аналогічні за змістом визначення містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 та від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до пункту 2 частини 2 та частини 3 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається.

При цьому слід зазначити, що предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15.

В даному випадку предметом судового розгляду є позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя. У первісних позовних вимогах позивач ставила питання, зокрема, щодо поділу транспортних засобів, придбаних під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, шляхом визнання права власності на 1/2 частину транспортних засобів, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_3 . Після відкриття провадження у справі та витребування відповідної інформації від відповідача та Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Харківській області було з`ясовано, що транспортні засоби, які є предметом судового розгляду були відчужені відповідачем третій особі (при цьому автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 554», державний номерний знак НОМЕР_2 , був відчужений вже після відкриття провадження у справі). В «уточненій» позовній заяві позивач фактично змінює предмет позову (порядок (спосіб) поділу майна подружжя) та просить в порядку поділу майна подружжя стягнути на її користь з ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі половини вартості транспортних засобів, які були предметом первісних позовних вимог. В даному випадку суд вважає, що зміна предмета позову, про яке йде мова у відповідній заяві позивача, буде ефективним способом захисту прав та інтересів ОСОБА_1 та не призведе до необхідності повторно звертатись до суду для вжиття додаткових засобів захисту. При цьому суд бере до уваги, що в даному випадку позовна вимога це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц та від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20.

Крім того, такі вимоги безпосередньо пов`язані з вимогами первісного позову та не містять одночасної зміни підстав позову. При цьому первісні основні підстави позову позивача залишила незмінними та лише доповнила їх новими обставинами, які безпосередньо пов`язані з основними підставами позову.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 жовтня2020 року у справі № 922/2575/19.

Також суд виходить з того, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, (пункт 58), постанова Великої Палата Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, яка стосується саме поділу нерухомого майна подружжя (пункти 23 27, 36)).

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

З огляду на вище викладене суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що позивач може повторно звернутись до суду з новою позовною заявою, в якій буде вирішуватись порушене нею питання поділу майна в інший спосіб.

З наведених підстав суд також вважає за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити їй пропущений строк на подання заяви про зміну предмета позову (порядку (способу) поділу майна подружжя).

Так положеннями статті 120 Цивільного процесуального кодексу України визначені види процесуальних строків, а саме строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Процесуальний строк це проміжок часу, встановлений законом або судом для здійснення певних процесуальних дій учасниками справи, іншими учасниками судового процесу, а в окремих випадках і особами, які не брали участі у справі.

За правилами статті 123 Цивільного процесуального кодексу України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 127 Цивільно процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 4 статті 127 Цивільного процесуального кодексу України, одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку, суд постановляє ухвалу (частини 5 та 6 статті 127 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 420/1813/19.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України. Тобто, суд з урахуванням конкретних обставин справи має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку і залежно від встановленого, вирішити питання про поновлення або відмову в поновленні цього строку.

У даній справі після зміни складу суду, було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадженні з викликом сторін. Вже після першого судового засідання в процесі розгляду справи було виявлено, що транспортні засоби, які є предметом спору були відчужені відповідачем третій особі. Після цього у справі призначалась експертне дослідження та провадження у справі зупинялось. Після поновлення провадження у справі, сторони неодноразово намагались вирішити питання щодо поділу майна подружжя мирним шляхом, у зв`язку з чим, розгляд справи неодноразово відкладався (оголошувались перерви у судових засіданнях), та лише після того, як сторони не дійшли згоди, позивач з урахуванням отриманої інформації про відчуження транспортних засобів та їх вартості, звернулась з заявою про зміну предмета позову (порядку (способу) поділу майна подружжя) та клопотанням про поновлення процесуального строку для подання такої заяви. Вказані обставини, можливо визначити поважними з огляду на необхідність забезпечення захисту порушених прав та інтересів учасників процесу, а також реалізації принципу процесуальної економії, відповідно до якого з урахуванням позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 55 Конституції України, статтями 4, 13, 49, 55, 58, 64, 128 131 211, 213 - 214, 223, 240, пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 257, 259 260, частиною 2 статті 261, частинами 5 та 11 статті 272, частиною 2 статті 352 та частиною 2 статті 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву позивача, ОСОБА_1 , про відмову від частини позовних вимог задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову в частині позовних вимог щодо визнання за позивачем, ОСОБА_1 , права власності в порядку поділу майна подружжя на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку поділу майна подружжя на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 закрити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про зміну предмета позову (порядку (способу) поділу майна подружжя).

Прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову та долучити її до матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя.

В подальшому розгляд справи здійснювати з урахуванням зміни предмета позову.

Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до вимог частини 4 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу).

Оголосити перерву у судовому засіданні у справі з єдиним унікальним № 631/732/17 (провадження № 2/631/9/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя до 10 години 00 хвилин 04 березня 2025 року.

Розгляд справи здійснювати у приміщенні Нововодолазького районного суду Харківської області, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вулиця Захисників України, будинок № 1, з викликом сторін.

Роз`яснити учасникам справи, що їх неявка у судове засідання за умови належного повідомлення про його дату, час і місце, не перешкоджає проведенню засідання на підставі наявних у ній даних чи доказів, крім випадків, визначених статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України.

Звернути увагу учасників судового процесу, що відповідно до частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, вони зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Крім того, роз`яснити учасникам судового процесу, що згідно із приписами частин 1 та 2 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, вони зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), місцезнаходження, а також про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти або іншої аналогічної інформації під час провадження справи. У разі відсутності такої заяви судова повістка надсилається їм на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Вказане положення закону застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Повідомити учасників справи, що інформацію щодо її розгляду, вони можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою сторінки:«http://nv.hr.court.gov.ua».

Ухвала в частині закриття провадження у справі може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду безпосередньо або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

В іншій частині ухвалу суду оскарженню окремо від рішення суду не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складений з урахуванням приписів частини 3 статті 124 та частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України 17 лютого 2025 року.

Суддя: Т. М. Трояновська