Справа № 747/714/24
Провадження № 2/747/42/25
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

07.03.2025 року селище Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в селищі Талалаївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ПІВНІЧ» до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування за невиконання договору оренди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що 19 серпня 2024 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» було укладено Договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_2 передала в оренду земельну ділянку площею 3, 4575 га кадастровий номер :05:001:3056, розташовану в адміністративних межах Української сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. Відповідно до п. 3.1. Договору оренди землі даний договір укладено на 7 років 4 місяці 12 днів до 31.12.2031 року. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права, однак при цьому сам Договір набуває чинності з дати його укладання. 23 серпня 2024 року було подано заяву зареєстрована за № 62614356 про державну реєстрацію права оренди за Договором оренди землі. 29 серпня 2024 року Державним реєстратором Талалаївської селищної ради було винесено рішення № 74796756 про відмову в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме 23.08.2024 між ОСОБА_2 та ФГ «ЛОГВИНЕНКА М.М.» зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:001:3056 площею 3, 4575 га на підставі договору оренди землі від 22.08.2024 року. Згідно інформаційної довідки № 393319619 від 03.09.2024 державним реєстратором було внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 74086464 від 23.08.2024, згідно якого зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:001:3056 площею 3, 4575 га на підставі договору оренди землі від 22.08.2024 року, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «ЛОГВИНЕНКА М.М.» зі строком дії 10 років. Пунктом 13.1. Договору оренди землі передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов Договору оренди сторони оренди несуть відповідальність відповідно до договору оренди та чинного законодавства. ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання згідно п 9.2.1.6 Договору оренди після його підписання не вчиняти дій, направлених на односторонню відмову від виконання положень цього Договору оренди, в тому числі, але не виключно не укладати договорів оренди, емфітевзису чи іншого користування земельною ділянкою третіми особами. Також п 9.2.2. Договору оренди передбачено, що передбачено, що орендодавець не має права з моменту підписання договору оренди, зокрема, передавати земельну ділянку на підставі будь-яких документів у користування третім особам, чи намагатися вилучати для власного використання до дати закінчення строку дії цього Договору оренди, перебіг якого починається з дати його підписання (укладення) сторонами та незалежно від дати реєстрації права оренди землі. Згідно з п.13.2 Договору оренди землі за порушення або невиконання орендодавцем своїх зобов`язань, передбачених договором оренди, або якщо внаслідок невідповідності даних щодо запевнень та гарантій орендодавця, наданих ним в п 8.2 даного договору оренди, державна реєстрація права оренди на земельну ділянку на орендаря стане неможливою. Орендодавець зобов`язується сплатити орендарю штраф у сумі, що дорівнює трикратному розміру суми річної орендної плати (п.4.1 договору).

Таким чином представник позивача вважає, що відповідачем порушено умови договору оренди землі шляхом передачі тієї самої земельної ділянки в оренду іншій особі, внаслідок чого державна реєстрація права оренди на земельну ділянку за позивачем наразі є неможливою, тому позивач має право стягнути штраф з відповідача, так як відповідач ухилилась від виконання п 9.2.2. Договору оренди землі, укладеного між сторонами, а тому свідчить про наявність визначених п 13.2 Договору оренди землі підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу. Розрахунок суми штрафу обчислюється згідно п 4.1 Договору оренди, яким передбачено, що орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 16 480, 54 грн за оди н повний календарний рік користування земельною ділянкою. З врахуванням того, що п. 13.2 Договору розмір штрафу за невиконання умов договору сторонами встановлений у трикратному розмірі суми річної орендної плати, то позивач просить суд стягнути з відповідача суму штрафу в розмірі 49 441, 62 грн.

Ухвалою від 02 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 28 січня 2025 року, у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України ухвалено справу розглядати з повідомленням сторін. Відповідачу за місцем реєстрації було направлено судову повістку та матеріали. Судова повістка та матеріали, що направлялись відповідачу повернулись до суду не врученими із відміткою про те, що за зазначеною адресою не проживає, тобто відповідач не вважалась належним чином повідомленою про розгляд справи в суді, тому протокольною ухвалою від 28 січня 2025 року було вирішено проводити розгляд справи у заочному порядку, розгляд справи відкладено на 07 березня 2025 року, про місце, дату і час судового засідання повідомлено відповідача ОСОБА_2 шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідача повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади, яке розміщено 28 січня 2025 року.

У судовому представник позивача Шеремет М.П. позов підтримав і просив задовольнити, оскільки відповідачка 19 серпня 2024 року уклала з ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» договір оренди належної їй земельної ділянки, тобто взяла не себе певні зобов`язання по дотриманню його умов, але вже 23 серпня 2024 року уклала договір оренди цієї самої земельної ділянки з ФГ «Логвиненка М.М.». Зазначена обставина стала відомо позивачу після того, як їм було відмовлено в проведенні реєстрації договору оренди державним реєстратором, заява про яку була подана 23 серпня 2024 року. Фактично відповідачка два рази підписала договори оренди на одну і ту ж саму земельну ділянку. Позивач в порядку досудового врегулювання спору звертався до відповідачки з вимогою про сплату штрафу, які вона отримала 08.01.2025, але штраф не сплачений. Такі дії відповідачки порушили права позивача, за що умовами договору передбачені штрафні санкції у потрійному розмірі річної орендної плати, що складає 16 480, 54 грн х 3 = 49 441, 62 грн, які представник позивача просив суд стягнути з відповідачки разом з понесеними судовими витратами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, відзиву на позов не подала, про дату час і місце судового розгляду повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене для загального доступу 28 січня 2025 року, і саме з цього дня у відповідності до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України з цієї дати відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини справи.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,4575 га кадастровий номер :05:001:3056. На дану земельну ділянку зареєстроване інше речове право право оренди 23.08.2024 на підставі договору оренди від 22.08.2024, орендар ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ», орендодавець ОСОБА_2 зазначені обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка сформована 03.09.2014 року (а.с. 8-9) 19 серпня 2024 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» укладено договір оренди землі шляхом його підписання сторонами. За умовами договору орендодавець передала в оренду земельну ділянку площею 3, 4575 га кадастровий номер :05:001:3056, розташовану в адміністративних межах Української сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. Відповідно до п. 3.1. Договору оренди землі даний договір укладено на 7 років 4 місяці 12 днів до 31.12.2031 року. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права, однак договір набирає чинності з дати його укладання. Умовами договору передбачено, що орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін у розмірі 16 480, 54 грн за один повний календарний рік користування земельною ділянкою. Орендна плата нараховується з дати передачі земельної ділянки в оренду, але не раніше дати укладання договору (п.4.1) Договором оренди також встановлено, що орендодавець запевняє орендаря, що з дня укладання (підписання) даного договору орендодавець зобов`язується не вчиняти дій, направлених на передачу земельної ділянки чи прав на неї в користування будь-яким іншим третім особам; не вчиняти дій, направлених на передачу земельної ділянки чи прав на неї у заставу та як внесок до статутного капіталу (фонду) юридичних осіб; не вчиняти будь-яких дій, направлених на відчуження або на встановлення будь-яких обмежень (обтяжень) відносно земельної ділянки (п.8.2) Пунктом 9.2.1.6 Договору встановлено, що до обов`язків орендодавця відноситься те, що після підписання даного Договору оренди не вчиняти дій, направлених на односторонню відмову від виконання положень цього договору оренди в тому числі, але не виключно не вчиняти дій, направлених на перешкоджання орендарю у підготовці та здійсненні ним дій, направлених на проведення державної реєстрації речового права (права оренди земельної ділянки) за цим договором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; не вчиняти дій, направлених на передачу земельної ділянки (на підставі будь-яких документів, угод, правочинів) у користування будь-яким іншим третім особам; не вчиняти будь-яких інших дій, внаслідок здійснення яких реєстрація речового права (права оренди) за цим договором за орендарем стане неможливою. Договір підписаний орендодавцем ОСОБА_2 та представником орендаря ТОВ ТАС АГРО ПІВНІЧ» Зіненком С.М. (а.с. 12-14) 23.08.202 року представник ТОВ «ТАСАГРО ПІВНІЧ» звернувся до Державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:3056 на підставі договору оренди землі від 19.08.2024 між ОСОБА_2 та ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» (а.с.17) 29 серпня 2024 року Державним реєстратором прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційної дії на підставі заяви від 23.08.2024, оскільки наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме 23.08.2024 між ОСОБА_2 та ФГ «Логвиненка М.М.» зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:001:3056 площею 3, 4575 га на підставі договору оренди землі від 22.08.2024 (а.с. 18) 20.09.2024 року представник ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» звернувся до ОСОБА_2 із вимогою про сплату заборгованості, оскільки вона порушила умови укладеного Договору оренди земельної ділянки від 19 серпня 2024 року, уклавши договір оренди цієї ж земельної ділянки 23 серпня 2024 року із ФГ «Логвиненка М.М.». Згідно з п 13.2 Договору оренди за порушення або невиконання орендодавцем своїх зобов`язань, або якщо внаслідок невідповідності даних щодо запевнень та гарантій орендодавця, державна реєстрація права оренди за орендарем стане неможливою, то орендодавець зобов`язується сплатити штраф орендарю у сумі, що дорівнює трикратному розміру суми річної орендної плати. (п.4.1 договору) Оскільки на момент написання цієї вимоги право оренди зареєстроване за ФГ «Логвиненка М.М.», то державна реєстрація права оренди на земельну ділянку за ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» є неможливою. Тому ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» поставило вимогу ОСОБА_2 протягом 3 днів з моменту отримання вимоги сплатити штраф згідно п 13.2 Договору оренди землі у сумі 49 441, 62 грн, що дорівнює трикратному розміру суми річної орендної плати (а.с.10-10 зв).

Судом після встановлення фактичних обставин справи визначено, що до спірних правовідносин застосовуються наступні норми права.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, як це передбачено ч.1 ст 15. Ч.1 ст 16 ЦК України. За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц).

Відповідно до ст. 6 та ч.1 ст 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовані у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно із статтею 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Позивач - ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» - звернулось до суду з позовом за захистом свого порушеного права як орендаря належної відповідачці земельної ділянки, оскільки, на думку позивача, неправомірними діями відповідачки порушено права позивача-орендаря, і тому з відповідачки необхідно стягнути штраф, який буде відшкодуванням на невиконання відповідачкою договору оренди, укладеного сторонами 19 серпня 2024 року та підписаного відповідачкою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. Оскільки сторони при підписані договору 19 серпня 2024 року досягли згоди з усіх його істотних умов, тому договір оренди від 19 серпня 2024 року є укладеним. На думку позивача дії відповідачки по укладенню 23 серпня 2024 року договору оренди з ФГ «Логвиненка М.М.» на вже орендовану позивачем земельну ділянку порушили права позивача як орендаря.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Метою судового захисту відповідно до вимог ст.4 ЦПК України має бути забезпечення стороні можливості захисту її прав. При цьому позивач має обрати ефективний спосіб захисту, а саме той, який призведе, у разі задоволення позову, до відновлення його прав. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав про те, що заявлений стороною спосіб захисту має бути ефективним. Зокрема у постанові Верховного Суду у справі № 916/3156/17 від 04 червня 2019 року зазначено, що ефективним способом захисту права є такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 910/3009/18 зазначено, що ефективний спосіб захисту прав повинен:

1) забезпечити поновлення порушеного права;

2) в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування;

3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим);

4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії;

5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40)).

Суд має право відмовити в задоволенні позову лише через те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Відповідний висновок вчергове викладено в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 924/199/20. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

На думку суду позивачем, як орендарем, вибрано не належний спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення з відповідача відшкодування за невиконання договору оренди. У позові необґрунтовано, яким чином сплата позивачкою штрафу у трикратному розміру суми річної орендної плати відновить порушене право позивача як орендаря за договором оренди від 19 серпня 2024 року. У даному випадку суд вважає за необхідне зазначити, що право позивача самостійно розпоряджатись своїми правами та на свій розсуд вирішувати, яким чином формулювати позовні вимоги та яким чином захищати своє порушене право, підлягає коригуванню з огляду на наступне.

У позовній заяві позивач повинен обов`язково повинна зазначити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, встановлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, як про це зазначено в п.4.1 Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Таким чином суд, розглядаючи дану справу та застосовуючи на практиці правотворчу діяльність з врахуванням принципу jura novit curia приходить до висновку, що позивачем вибрано не належний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст 15, 16, 627 ЦК України, ст 13, 43, 89, 128, 130, 131, 211, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 353-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ПІВНІЧ» до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування за невиконання договору оренди відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 14 березня 2025 року.

Суддя Л.В.Тіщенко