Справа №705/2893/19
2/705/88/25 РІШЕННЯ
13 березня 2025 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Єщенко О.І.,
за участю секретаря судового засідання Щербакової Л.А.,
представника позивача Пархети А.В.,
представника відповідача Бурлаки В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманської окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів прокуратури,
Ухвалою від 20.02.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.
19.03.2020 представником Уманської місцевої прокуратури Черкаської області М.Моспан подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з того, що ОСОБА_1 перебував під слідством у період з 18.03.2011 до 25.11.2015, а всього 56 місяців 7 днів. За час притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 під вартою не перебував, не затримувався та не арештовувався. У вказаному спорі позивач має довести не лише факт реабілітації, а й наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізовується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації нормальних життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо. Разом з цим, крім процесуальних документів, які підтверджують факт реабілітації, позивач не надав до суду будь-яких доказів, у частині вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо, які б були підставою для визначення розміру моральної шкоди у вказаній ним сумі. Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у спірному випадку станом на 01.01.2019, тобто 1921 грн. Так як зміни до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на цей час законодавцем не внесено, при цьому при визначенні розміру мінімальної шкоди, слід керуватися Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017. Отже, ураховуючи наведене вважає, що розмір моральної шкоди за час перебування ОСОБА_1 під слідством у розмірі 108019 грн (1921 грн * 56 міс. 7 дн.) відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
25.03.2020 представником Державної казначейської служби України С.Ярошем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що Казначейство не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 у повному обсязі. Уманська місцева прокуратура Черкаської області та Державне казначейство України не можуть бути відповідачами у справі, оскільки прокуратура не є юридичною особою, а Державне казначейство України ліквідоване. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то позивач не звертався до органу прокуратури для визначення розміру суми витрат на правничу допомогу, а отже не має права на відшкодування цих витрат в судовому порядку. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 300000 грн, казначейство вважає необхідним зауважити, що позивачем не надано підтверджуючих документів та доказів наявності завданої йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Крім того, вважають, що позивачем не враховано норми Закону України № 266/94-ВР. Розмір морального відшкодування позивачем необґрунтовано завищено. Відповідно до п. 3 ст. 13 Закону України № 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач перебував під слідством з 18.03.2011 по 25.11.2015, тобто 4 роки та 8 місяців або 56 повних місяці. Розмір мінімальної заробітної плати на 2019 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у місячному розмірі: з 01 січня 4173,00 грн. Отже, сума моральної шкоди становить 233688,00 грн (4173,00*56). З огляду на вищезазначене, сума моральної шкоди в розмірі 300000 грн належним чином не підтверджена і має характер удаваної. Крім того, кримінальне провадження стосовно позивача закрите 25.11.2015, натомість позовна заява датована 18.06.2019, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності. На цих підставах просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою від 18.05.2020 замінено по справі первісного відповідача Державне Казначейство України на належного відповідача Державну казначейську службу України. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
30.10.2023 представником Державної казначейської служби України Ярошем С.В. у системі «Електронний суд» сформовано додаткові пояснення у справі, в яких він зазначив, що щодо належного способу захисту порушеного права позивача, то належним способом захисту такого порушеного права є стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України визначеної судом суми шкоди. Щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300000 грн позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів. Мінімальний розмір моральної шкоди загалом визначений позивачем згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України № 266/94-ВР, де зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір мінімальної заробітної плати на 2023 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у місячному розмірі: з 01 січня 6700,00 грн. Отже, сума моральної шкоди становить 376763,33 грн. При цьому при ухваленні рішенні суд не може вийти за межі позовних вимог, тому не може визначити суму моральної шкоди більшу, ніж заявлену в позовній заяві. З огляду на вищевикладене Державна казначейська служба України у повному обсязі заперечує проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1
30.10.2023 представником Державної казначейської служби України Ярошем С.В. у системі «Електронний суд» сформовано заяву про застосування строку позовної давності, в якій він зазначив, що позивач протягом трьох років починаючи з 26.11.2015 не звертався до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням, або в термін, визначений ст. 257 ЦПК України. Позовна заява від 18.06.2019 надійшла до суду 26.06.2019, тобто майже через 4 роки після винесення постанови про закриття кримінального провадження. Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду в матеріалах справи відсутнє. З огляду на вищезазначене, Державна казначейська служба просить суд застосувати строк позовної давності у цій справі та відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .
У судовому засіданні 08.11.2024 задоволено заяву позивача від 05.11.2024 про уточнення правильної назви відповідача та змінено назву відповідача з Уманської місцевої прокуратури на Уманську окружну прокуратуру.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги він підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Вважає розмір моральної шкоди, зазначений ним у позовній заяві, є співрозмірним із обсягом спричиненої йому шкоди. В зв`язку з незаконним порушенням відносно нього кримінальної справи та застосування запобіжного заходу підписки про невиїзд йому завдано моральної шкоди, і така шкода має бути відшкодована.
Представник позивача Пархета А.В. у судовому засіданні поданий Майданніком П.М. позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Зазначив, що досудове розслідування та судове слідство тривало 56 місяців. Станом на зараз розмір мінімальної заробітної плати збільшився, тому розмір моральної шкоди мав би бути значно більшим ніж 300000 грн, однак у зв`язку з воєнним станом вони не заявляють заяв про збільшення розміру позовних вимог та просять стягнути заявлену у позові суму. Позивачем отримано з прокуратури листа про те, що він має право на відшкодування у квітні 2019 року, тому позов подано в межах строку позовної давності. На цих підставах ними не заявлялося жодних клопотань про поновлення такого строку. Якщо і брати до уваги початок позовної давності з дня винесення постанови про закриття кримінального провадження, то враховуючи зазначений лист прокуратури від квітня 2019 року, мало місце переривання такого строку прокуратурою. Вважав, що позовні вимоги та витрати на правничу допомогу є обґрунтованими та такими, що належить задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, попередньо просив проводити розгляд справи без участі представника Державної казначейської служби України.
Вислухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про таке.
Представником відповідача Державної казначейської служби України подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій він просив застосувати строк позовної давності у цій справі та відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 . На обґрунтування зазначеного вказано, що для звернення до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням, застосовується загальна позовна давність тривалістю 3 роки. Позивач звернувся до суду майже через 4 роки після винесення постанови про закриття кримінального провадження. Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення в матеріалах відсутнє, тому Казначейство, як один із відповідачів, має право заявити про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Згідно зі ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється: 1) на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.
Оскільки зазначений спір стосується відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності і випливає із порушення особистих немайнових прав позивача, на таку вимогу позовна давність не поширюється.
Крім того, суд враховує, що повідомлення відповідно до положення «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» направлено на адресу ОСОБА_1 лише після його звернення та листом керівника Уманської місцевої прокуратури Р.Павленка за вих. № 1/141-63-19 від 17.04.2019.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 пред`явлено позов у межах строку позовної давності, тому клопотання відповідача Державної казначейської служби України про відмову у задоволення позову у зв`язку зі спливом позовної давності задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що постановою прокурора Уманського району Черкаської області В.М. Шевченка від 22.02.2011 порушена кримінальна справа щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом привласнення ним бюджетних коштів шляхом зловживання службовим становищем, вчиненого повторно, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Кримінальну справу передано для проведення досудового старшому слідчому прокуратури Уманського району Тарасенку О.В.
Постановою старшого слідчого прокуратури Уманського району Черкаської області Тарасенка О.В. про притягнення як обвинуваченого притягнуто ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності як обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, про що йому оголошеною.
22.03.2011 накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а саме: корову « ІНФОРМАЦІЯ_2 » чорно-білої масті; теля коричнево-білої масті; зернові в кількості 20 мішків.
28.11.2011 прокурором Уманського району В.М. Шевченком складено позовну заяву (в порядку ст. 29 КПК України), яку направлено до Уманського міськрайонного суду 28.03.2011, в якій він просив стягнути при винесенні вироку з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 8641 грн 49 коп.
До матеріалів справи не додано постанов Уманського міськрайонного суду Черкаської області про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, та результати їх перегляду у вищих інстанціях. Проте такі доводи позивача не спростовуються відповідачем Уманською окружною прокуратурою, тому беруться судом до уваги як такі, що встановлені.
Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.08.2011 задоволено позов ОСОБА_1 до суб`єкта владних повноважень територіального органу - посадової особи Контрольно-ревізійного відділу в м. Умані та Уманському районі - провідного контролера-ревізора КРВ м. Умані та Уманського району Черкаської області ОСОБА_2 та Контрольно-ревізійного управління у Черкаській області про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень. Визнано протиправними дії суб`єкта владних повноважень територіального органу - посадової особи Контрольно-ревізійного відділу в м. Умані та Уманському районі - провідного контролера-ревізора КРВ м. Умані та Уманського району Черкаської області ОСОБА_2 , під час проведення ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства при складанні та виконанні бюджету та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради за період з 01.10.2006 по 31.12.2010 в частині неправильного застосування законодавства стосовно визначення способу та методу нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні чергової
щорічної відпустки ОСОБА_1 . Визнано результати ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства при складанні та виконанні бюджету та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради за період з 01.10.2006 по 31.12.2010, відображені в Акті № 02-22/7 від 11.02.2011 в частині про неправомірне нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні чергової щорічної відпустки ОСОБА_1 такими, що є постановленими з порушенням вимог законодавства та нечинними. Скасовано припис № 02-22/285 від 21.02.2011, виданий за результатами ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради за період з 01.10.2006 по 31.12.2010 в частині відшкодування зайвого нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 .
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2012 постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.08.2012 скасовано. Справу в частині визнання результатів ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства при складанні та виконанні бюджету та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради за період з 01.10.2006 по 31.12.2010, відображені в Акті № 02-22/7 від 11.02.2011 в частині про неправомірне нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні чергової щорічної відпустки ОСОБА_1 такими, що є постановленими з порушенням вимог законодавства та недійсними закрито. В іншій частині позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії суб`єкта владних повноважень територіального органу - посадової особи Контрольно-ревізійного відділу в м. Умані та Уманському районі - провідного контролера-ревізора КРВ м. Умані та Уманського району Черкаської області ОСОБА_2 , під час проведення ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства при складанні та виконанні бюджету та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради за період з 01.10.2006 по 31.12.2010 в частині не правильного застосування законодавства стосовно визначення способу та методу нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні чергової щорічної відпустки ОСОБА_1 . Скасовано припис № 02-22/285 від 21.02.2011, виданий за результатами ревізії дотримання вимог бюджетного законодавства та ревізії фінансово-господарської діяльності Коржівської сільської ради за період з 01.10.2006 по 31.12.2010 в частині відшкодування зайвого нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 .
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.06.2014 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2012 залишено без змін.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом у період з 18.03.2011 (дата постанови старшого слідчого прокуратури Уманського району Черкаської області Тарасенка О.В. про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності як обвинуваченого за ч. 3 ст. 191 КК України) по 25.11.2015 (дата постанови прокурора прокуратури Уманського району О.Чимирис про закриття кримінального провадження), а всього 04 роки 08 місяців 07 днів. На зазначеному наполягає позивач та його представник та не спростовується відповідачами.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).
Відповідно до ст. 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 4 роки 8 місяців 07 днів, що становить 56 місяців 07 днів.
Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до п. 5 ст. 3 вказаного Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в ст. 1 цього Закону випадках.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.
Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Вирішуючи заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд враховує положення ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою визначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідачі у відзивах на позовну заяву погодились із зазначеними висновками суду.
При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача Уманської окружної прокуратури у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні на пункт 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з яким мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівникам та інших виплат, враховуючи, що вони є безпідставними, оскільки відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстав для застосування наведеної норми до спірних правовідносинах відсутні.
Підсумовуючи викладене вище, суд робить висновок, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
Судом встановлено, що незаконне кримінальне переслідування ОСОБА_1 завдало шкоди його честі, гідності, престижу та діловій репутації, а також порушило нормальні життєві зв`язки.
Розглядаючи справу, суд враховує заперечення представника відповідача Уманської окружної прокуратури та не бере до уваги подані позивачем документи на підтвердження лікування, оскільки ними не підтверджено причинний зв`язок із захворюваннями позивача, як наслідок із знаходженням на лікуванні, та порушенням кримінальної справи.
Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності та тривалим досудовим розслідуванням та судовим розглядом позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі закриття відносно нього кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 191 КК України.
При визначенні розміру морального відшкодування суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, який обмежував його свободу пересування та обрання місця перебування.
Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» на момент відшкодування, а саме 8000 грн.
Суд відхиляє аргументи представника відповідача Уманської окружної прокуратури про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600 грн, оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Така практика Верховного Суду є сталою та узгоджується із нормами статті 13 Закону.
При цьому слід зазначити, що визначений статтею 13 Закону мінімальний розмір моральної шкоди не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.
За таких обставин, ураховуючи перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом 4 роки 8 місяців 07 днів, що становить 56 місяців 07 днів, йому завдано моральну шкоду в розмірі 449869 грн (56 місяців 7 днів х 8000 грн = 449869 грн).
Водночас, беручи до уваги, що суд не вправі з власної ініціативи вийти за межі позовних вимог, ураховуючи позицію позивача та представника позивача про підтримання позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 300000 грн, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в розмірі, зазначеному у позовній заяві та підтриманому позивачем та його представником у судовому засіданні.
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
У пунктах 5.4, 6.9 цієї ж постанови ВП ВС вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 495/6187/16, від 29.06.2022 у справі № 201/9398/20.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що сума відшкодування на користь позивача моральної шкоди підлягає стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, що відповідає правовим висновкам ВС у постанові від 07.09.2022 у справі № 711/4624/21.
Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає таке.
За даною категорією справ позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у справі слід віднести за рахунок держави.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору і витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
З урахування вищевикладеного, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
У Постанові Верховного Суду № 922/676/21 від 14.12.2021 вказується на те, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими, та доводити їх неспівмірність, відповідно забезпечує дотримання принципу змагальності.
У відзиві на позовну заяву відповідачем Державною казначейською службою України було зазначено, що відповідач вважає завищеними витрати на правничу допомогу в розрахунку відсутності будь-яких нормативних правових документів, які б підтвердили розрахунок вартості послуг адвоката.
Відповідачі не були позбавлені права змагатися з позивачем з приводу розміру витрат на правничу допомогу, однак як встановлено судом заяв до суду про їх неспівмірність складності справи, не подавали та не заявляли таких клопотань під час судових засідань.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує відсутність клопотань відповідачів про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.
З огляду на наведене, враховуючи, що розмір витрат, понесених позивачем, є обґрунтованим, оцінюючи складність справи, час, необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених у Акті надання послуг від 06.08.2020, суд доходить висновку про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 82, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 278 ЦПК України, суд
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 300000 (триста тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Уманська окружна прокуратура; 20301, Черкаська область, м. Умань, вул. Гайдамацька, 16, код ЄДРПОУ .

Відповідач: Державна казначейська служба України; 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Суддя О.І.Єщенко