П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Київ

Справа №753/13017/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/2752/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В. 15 серпня 2024 року в м. Києві, повний текст рішення складений 15 серпня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної малолітніми особами,

В С Т А Н О В И В

У липні 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої особи, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної малолітніми особами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 березня 2021 року о 14 год. 40 хв. по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є малолітніми дітьми відповідачів, були нанесені тілесні ушкодження неповнолітньому сину позивача, ОСОБА_7 в результаті чого дитина отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Зазначає, що кримінальне провадження за ч.1 ст. 122 КК України було закрито у зв`язку з недосягненням віку кримінальної відповідальності малолітніми особами, а відповідачі були притягнуті до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 184 КУпАП. Оскільки позивачем було витрачено значні кошти для відновлення здоров`я дитини, останній просив стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної малолітніми особами - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , матеріальну шкоду у розмірі 9312,89 грн та моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 9312, 89 грн та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір 1211,20 грн за вимогами щодо відшкодування моральної шкоди та судовий збір 1211,20 грн за вимогами щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 1211,20 грн. за вимогами щодо відшкодування моральної шкоди та судовий збір 1211,20 грн за вимогами щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Рішення суду мотивовано тим, що син позивача внаслідок неправомірної поведінки неповнолітніх синів відповідачів зазнав довготривалого, у тому числі хірургічного лікування, а тому з відповідачів підлягали стягненню понесені витрати на лікування ОСОБА_3 . Крім того, суд погодився з доводами позивача що неправомірними діями синів відповідачів, а саме неналежним виконанням обов`язків по вихованню дітей позивачу було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які призвели до негативних змін у його житті та житті сина, а тому така особа має право на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з неї моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що ОСОБА_3 - сину позивача було завдано тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Звертає увагу, що доводи позивача стосовно відсутності з боку відповідачів пропозицій щодо відшкодування витрат на лікування постраждалої дитини не відповідають дійсності, оскільки чоловіком ОСОБА_1 позивачу було запропоновано допомогу, яку останній категорично відхилив.

Вважає, що у даному випадку відшкодування нею матеріальної шкоди позивачу та сплата штрафу за адміністративне правопорушення є достатнім покаранням за скоєне її сином.

Крім того, вказує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому вважає, що з врахуванням вимог розумності і справедливості, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн задоволенню не підлягають.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що наявність вини у діях малолітніх, на час скоєння правопорушення, дітей відповідачів, а саме у спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому, встановлена на не підлягає доказуванню.

Звертає увагу, що каяття, пропозицій допомоги з боку скаржника та батька дитини не було, і взагалі жодних дій, починаючи з дати вчинення правопорушення до часу подання цього відзиву, які б свідчили про зацікавленість у долі дитини позивача, відшкодування витрат на лікування, цими особами не здійснювались.

На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ліліцький Р.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили про її задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції апеляційним судом встановлені наступні обставини та правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Шостка Шосткінського міськрайонного управління юстиції Сумської області 15 липня 2010 року /а.с.16/.

Відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_8 ) є матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області 17 жовтня 2008 року /а.с.17/.

Відповідач ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва 14 серпня 2008 року /а.с.18/.

З постанови про закриття кримінального провадження від 19 лютого 2024 року, постановленої в ході досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000919, вбачається, що 05 березня 2021 року приблизно о 14 год. 40 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В рамках досудового розслідування було проведено судово-медичну експертизу №042-1806-2021 відповідно до якої у ОСОБА_3 виявлено тілесне ушкодження вигляді закритої черепно-мозкової травми: навколо очний синець зліва; лінійний перелом нижньої стінки лівої орбіти із пролабуванням жирової клітковини, ущемлення нижнього прямого м`яза, нижнього косого м`яза в просвіт лівої верхньощелепної пазухи до 7 (мм), струс головного мозку, що відноситься за ступенем тяжкості до середнього ступеню тяжкості.

Враховуючи те, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є особами, які не досягли віку кримінальної відповідальності, на підставі ст. 40, ст.110, п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення /а.с.16-17/.

Матеріали справи також містять копії: витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000919, з якого вбачається, що заява про вчинення кримінального правопорушення була здійснена ОСОБА_2 17 березня 2021 року; постанови про призначення судово-медичної експертизи від 14 рудня 2021 року; висновку експерта №042-1806-2021 від 17 січня 2022 року; постанови про перекваліфікацію кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України на ч.1 ст.122 КК України /а.с.55-61/.

З листа ГУ НП у м. Києві від 22 лютого 2024 року вбачається, що 21 лютого 2024 року до сектору ювенальної превенції Дарницького УП ГУ НП у м. Києві направлено копії матеріалів кримінального провадження для прийняття рішення про притягнення батьків ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності /а.с.62/.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2024 року у справі №753/5413/24 визнано винною ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.184 КУпАП. З мотивувальної частини цього судового рішення вбачається, що її притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з подіями, що відбулись 05 березня 2021 року, оскільки її неповнолітній син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив діяння, що містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за які передбачена КК України /а.с.63/.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2024 року у справі №753/5410/24 визнано винною ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.184 КУпАП. З мотивувальної частини цього судового рішення вбачається, що її притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з подіями, що відбулись 05 березня 2021 року, оскільки її неповнолітній син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив діяння, що містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за які передбачена КК України /а.с.64/.

Відповідно до протоколу СКТ № 387, складеного Дитячою клінічною лікарнею 05 березня 2021 року пацієнту ОСОБА_3 , 06 липня 2010 року, встановлено: перелом нижньої стінки лівої орбіти, порушення цілісності кісток основи та склепіння черепа, вогнищ патологічної щільності в паренхімі мозку, стовбурі мозку, мозочку не виявлено /а.с.22/.

З виписки із медичної карти КНП «Київський міський центр дитячої нейрохірургії» від 08 березня 2021 року, стаціонарного хворого ОСОБА_3 , 06 липня 2010 року, вбачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні з 06 по 08 березня 2021 року та йому визначено діагноз: струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, обличчя (передорбітальна гематома зліва), лінійний перелом нижньої стінки лівої орбіти /а.с.23/.

З виписки НДСЛ «Охмадит» № 3641 вбачається, що ОСОБА_3 , 06 липня 2010 року, проведено лікування: оперований 05 квітня 2021 року, операція - Орбітотомія, ревізія дна орбіти з мобілізацією нижнього прямого м`язу та жирової клітковини орбіти на лівому оці /а.с.30/.

Згідно з висновком магнітно-резонансної томографії від 06 липня 2021 року, складеним ТОВ «ВІЖН ПАРНЕР», у ОСОБА_3 , 06 липня 2010 року, зберігається порушення пневматизації окремої комірки решітчасної кістки праворуч за рахунок кісти з вмістом багатим на білок або поліпа. Наразі очікувані п/о зміни лівої очниці /а.с.34/.

Матеріали справи містять і іншу медичну документацію, яка свідчить про проведення лікування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у період березень - липень 2021 року /а.с.24-29,31,35/.

Позивачем при зверненні до суду надані копії квитанцій про оплату медичних послуг та лікарських препаратів на загальну суму 18625,77 грн /а.с.36-54/.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В порядку визначеному ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з положеннями ст.1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

А в порядку ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Вказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди. Разом тим, правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої малолітньою особою регулюються спеціальними нормами ЦК України.

Так, згідно ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров`я чи іншого закладу, що зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Якщо малолітня особа перебувала в закладі, який за законом здійснює щодо неї функції опікуна, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану нею, якщо не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов`язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов`язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров`ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли.

Шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками (усиновлювачами), опікунами в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду (ч. 1 ст. 1181 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування стороннього догляду, тощо.

В силу ч.1 ст.1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

В силу ч.ч.1,2 ст. 150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний моральний розвиток.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порядку визначеному ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З наведених обставин справи вбачається, що 05 березня 2021 року, син позивача отримав тілесні ушкодження він дій дитини відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дитини відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, так як ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 , є особами, які не досягли віку кримінальної відповідальності. Разом з тим відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були притягнуті до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язків щодо виховання дітей.

Таким чином, обставини вчинення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 неправомірних дій по відношенню до ОСОБА_3 , внаслідок яких він зазнав тілесних ушкоджень середньої тяжкості, є встановленими, зокрема, у постановах про адміністративне правопорушення і є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки, і не підлягають доказуванню у межах даної справи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що з огляду на характер ушкоджень ОСОБА_3 , її син не міг нанести такий удар в обличчя, оскільки він є шульгою та вказує, що досудовим слідством було встановлено, що ці удари наніс ОСОБА_10 . Проте з постанови про закриття кримінального провадження не вбачається встановлення обставин щодо того чиї саме дії призвели до ушкодження здоров`я ОСОБА_3 , а вказується про спільні дії ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 .

За зальним правилом для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Необхідно звернути увагу, що у питаннях відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я будь-яке діяння, яким завдається шкода здоров`ю фізичної особи, як правило презюмується протиправним. Специфічною у даному деліктному зобов`язанні є і вина заподіювача шкоди. Як і загальними правилами вина заподіювача презюмуються, аж доки він не доведе свою невинуватість. Разом з тим деліктну відповідальність за завдану шкоду можуть нести тільки особи, які здатні розуміти значення своїх дій та оцінювати їх можливі наслідки. Проте шкода, завдана малолітньою особою також підлягає відшкодуванню. Умовою відповідальності батьків є їх власна винна поведінка, яка виявляється у несумлінному здійсненні або ухиленні ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою дитиною. Для того, щоб довести відсутність своє вини вони повинні обґрунтувати неможливість здійснення належного виховання але таких даних суду представлено не було. Натомість в матеріалах справи наявні дані про притягнення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язків щодо виховання дітей.

Виходячи з вище зазначеного, доведеним є наявність шкоди заподіяної здоров`ю малолітньому ОСОБА_3 , протиправність дій та вина ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 , причинно-наслідковий зв`язок між винними та протиправними діями малолітніх ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та заподіяною ними шкоди іншій малолітній особі ОСОБА_3 . При цьому цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду покладається на батьків малолітніх осіб.

Враховуючи, що шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, то вона відшкодовується їхніми батьками, а з огляду на відсутність домовленості між батьками, частка участі батьків кожної малолітньої дитини визначається за рішенням суду. Позивачем при зверненні до суду з позовом та судом першої інстанції визначені рівні частки участі кожного з відповідачів і підстав для відступу від такого розподілу не вбачається.

Встановлено, що протиправними діями малолітніми ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 , родині позивача було завдано матеріальних збитків, у вигляді витрат на оплату медичних послуг та лікарських препаратів на загальну суму 18625,77 грн, а отже визначена сумом першої інстанції сума відшкодування матеріальної у розмірі 9312,89 грн з кожного з відповідачів відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства і доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 цей висновок не спростовується.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував поведінку синів відповідачів та самих відповідачів, які не вчинили жодних дій щодо відшкодування витрат на лікування постраждалої дитини. Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що відшкодування матеріальної шкоди позивачу та сплата штрафу за адміністративне правопорушення є достатнім покаранням за скоєне її сином.

Проте таке твердження відповідача ОСОБА_1 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки виходячи з положень ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Колегія суддів вважає, що саме по собі ушкодження здоров`я малолітньої особи, яке потягло за собою тривале лікування, в тому числі операційне втручання свідчить про те, що така особа зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров`я та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. При цьому слід звернути увагу, що позов пред`явлений позивачем в інтересах його дитини, яка є саме постраждалою особою від дій дітей відповідачів.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України.

Колегія суддів з урахуванням встановлених обставин справи вважає, що оцінюючи моральну шкода в сумі 100000 (сто тисяч) гривень з кожного з відповідачів судом першої інстанції дотримані вказані вимоги, виходячи із заявлених позовних вимог і міри відповідальності відповідачів, як батьків дитини що завдала шкоди, а твердження відповідача ОСОБА_1 щодо збагачення позивача відхиляються як безпідставні.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди сторони відповідача ОСОБА_1 з висновком суду першої інстанції щодо оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який на думку відповідача свідчить про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Проте вказані доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі є аналогічними аргументам наведеним в суді першої інстанції, яким суд дав належну оцінку, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з яким у повній мірі погоджується апеляційний суд.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги сторони відповідача ОСОБА_1 висновків суду не спростовують. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи. Тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, відсутні і підстави для компенсації відповідачу ОСОБА_1 понесених нею витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 11 березня 2025 року.