Дата документу 17.03.2025
Справа № 334/8687/24
Провадження № 4-с/334/7/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Александрової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконачої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), стягувач: Департамент патрульної поліції

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконачої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Каренко І.Л. в якій він просить суд визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконачої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Каренко І.Л. та зобов`язати Дніпровський відділ державної виконачої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повернути заявнику неправомірно отриманні кошти в сумі 2325 гривень.

Мотивуючи підстави для звернення до суду з відповідною скаргою заявник зазначає, що 27.02.2025 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Каренко Іриною Леонідівною на підставі постанови № 334/8687/24 виданий 29.01.2025 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було відкрито стосовно мене виконавче провадження ВП № 77324908.

27.02.2025 року, Державним виконавцем Каренко І.Л. було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції 1700,00 грн, постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 415 грн, постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 170 грн. Загальна сума стягнення за виконавчим провадження та винесеними постановами складає 1700 + 415 + 170 = 2285 грн., яку заявник не отримував.

27.02.2025 заявник дізнався що у нього накладено арешт на кошти та у той же день, у 14.45 він сплатив зазначений борг за виконавче провадження № 77324908 у сумі 2285 грн., яка була зазначена у даних до сплати у «Єдиний портал державних послуг Дія». Проте, не перевіривши надходження коштів, з його банківського рахунку від примусового списання було знято 2285,00 грн. та ще 11,00 грн.

Звернувшись до державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Каренко І.Л. та директора ДВДВС Проценко Ю.М. про закриття виконавче провадження № 77324908, у зв`язку із повним її виконанням та надіслати йому постанову про закінчення виконавчого провадження, а також зняти арешт з майна боржника та скасувати інші здійснені заходи примусового виконання рішення заявник не отримав жодної відповіді. Надмірно сплачені кошти не повернуті, що змусило його звернутися до суду.

У судове засідання заявник не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. З заявою про відкладення розгляду скарги не звертався.

Державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Каренко І.Л. надала суду письмові пояснення відповідно до яких встановлено, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження ВП№ №77324908 з примусового виконання постанови Ленінського суду м. Запоріжжя від 18.11.2024 року № 334/8687/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у подвійному розмірі 1700,00 грн. виконавчий документ надійшов на виконання 26.02.2025.

27.02.2025 відповідно до ст. ст. 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 77324908. Постанова про відкриття направлена рекомендованим листом на адресу боржника зазначену у виконавчому документі вул. Мрії 5 м. Запоріжжя за вихідним № 21953/29.22-38, номер поштового трекінгу 787.

27.02.2025 відповідно до статті 42 Закону , пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі по тексту - Інструкція) винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 415 грн. Постанова направлена за вихідним № 21958/29.22-38 сторонам виконавчого провадження.

27.02.2025 керуючись вимогами статті 27 Закону винесена постанова про стягнення виконавчого збору сумі 170,00 грн. Постанова направлена за вихідним № 21959/29.22-38 сторонам виконавчого провадження. 27.02.2025 керуючись статтею 48 Закону України державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника.

27.02.2025 о 14 год. 34 хв. виставлена платіжна інструкція щодо примусового списання боргу на суму 2325,00 грн.

Боржником 27.02.2025 самостійно сплачено через застосунок «Дія» 2285,00 грн. на депозитний рахунок відділу ДВС .

Квитанції щодо сплати боржником суми штрафу разом з заявою про закінчення виконавчого провадження та повернення надмірно списаних коштів з арештованих рахунків були направлені на офіційну електронну пошту Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

27.02.2025 о 15.35. роздрукована заява діловодом відділу 28.02.2025 та після реєстрації та резолюції керівника відділу 03.03.2025 передана державному виконавцю для розгляду.

На рахунок відділу надійшли 27.02.2025 кошти в сумі 2325,00 грн. від примусового списання та 2285,00 грн., 11,00 грн. сплачені боржником самостійно. Жодних вимог боржнику щодо сплати 11,00 грн. державним виконавцем не були заявлені.

Після надходження коштів на депозитний рахунок відділу та ознайомлення з випискою з депозитного реєстраційного рахунку відділу, державним виконавцем 28.02.2025 року о 09 год. 51 хв. був знятий арешт з коштів боржника відповідно до ст. 59 Закону.

28.02.2025 відповідно до п. 2 розділу VI Інструкції винесена постанова про визначення додаткових витрат виконавчого провадження в сумі 40,00 грн. та відповідно до ст. 47 Закону здійснено розподіл коштів стягнутих з боржника.

-1700,00 грн. перераховані як штраф

-170,00 грн. перераховані як виконавчий збір

-455,00 грн. перераховані як витрати на організацію та проведення виконавчих дій (415,00 грн. мінімальні витрати та 40,00 грн. додаткові витрати). Отже, 2296,00 грн. (2285 грн.+11 грн) повернуті ОСОБА_1 як надмірно стягнуті кошти на особистий рахунок боржника відкритий в АТ КБ Приватбанк.

04.03.2025 року після перерахування коштів бухгалтером відділу за призначенням, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ст. 39 Закону. Таким чином усі дії державного виконавця вчинені відповідно до Закону, в межах повноважень державного виконавця і жодних прав заявника не було порушено.

При ухваленні рішення по даній скарзі, державний виконавець просила врахувати її пояснення та відмовити скаржнику у задоволенні скарги оскільки надмірно сплачені кошти ОСОБА_1 повернуті, виконавче провадження припинено, арешт скасований. Також, просила суд проводити розгляд скарги за її відсутністю.

Суддя, вивчивши скаргу та додані до неї документи, прийшов до наступного висновку.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За правилами ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Отже, як право на звернення зі скаргою в порядку цивільного судочинства, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним відділом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження ВП№ № 77324908 з примусового виконання постанови Ленінського суду м. Запоріжжя від 18.11.2024 року № 334/8687/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції штрафу у подвійному розмірі 1700,00 грн. Виконавче провадження № 77324908 відкрите за постановою державного виконавця Каренко І.Л. від 27 лютого 2022 року.

Тобто боржник, яким є ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження, оскаржує законність дій та рішення державного виконавця не щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, а щодо виконання рішення іншого органу (посадової особи).

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зазначена норма є загальною і стосується усіх випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, крім тих, що передбачені прямо у окремому законі.

Так, порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, постановлених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За ч. 2ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

У даному випадку стороною виконавчого провадження оскаржуються дії та рішення державного виконавця при виконанні постанови посадової особи органу Національної поліції про накладення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішення іншого органу (посадової особи) можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Подібні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 213/2012/16, від 06 лютого 2019 року в справі № 678/1/16-ц, від 02 жовтня 2019 року в справі № 346/79/17.

Оскільки у даному випадку стороною виконавчого провадження (боржником) ОСОБА_1 оскаржуються дії та рішення державного виконавця щодо виконання рішення іншого органу (посадової особи), і законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій та рішення, суддя приходить до висновку, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

За приписами ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З наданих письмових пояснень державного виконавця Дніпровського відділу державної виконачої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Каренко І.Л. вбачається, що на момент розгляду скарги відпала потреба у розв`язанні скарги по суті або повернення її заявнику, тому суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. ст. 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконачої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), стягувач: Департамент патрульної поліції - відмовити.

Ухвала може бути повністю або частково оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення у формі ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Козлова Н. Ю.