КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7185/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Мазурик О.Ф.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Воронко Вікторії Вікторівни, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа: Дев?ята київської державної нотаріальної контори про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва, в порядку ст.293 ЦПК України, із заявою про встановлення факту проживання однією сім?єю, а саме: встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім?єю в період часу з 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з вищезазначеною заявою ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її ( ОСОБА_1 ) мачуха - ОСОБА_3 27 травня 2024 року вона звернулась до Дев?ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, отримала відмову, так як не змогла підтвердити факт родинних відносин - факт проживання однією сім?єю із померлою.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, 22 січня 2025 року адвокат Воронко В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 - мачуха ОСОБА_1 , з якою вони прожили разом однією сім`єю 30 років як рідні мати та донька. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 .

27.05.2024 року заявник звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але отримала відмову.

Згідно постанови державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданника І.В. від 27.05.2024 року відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадкоємиця не змогла підтвердити факт родинних відносин - факт проживання однією сім`є із померлою.

Так, дійсно заявник та померла ОСОБА_2 не мали кровного споріднення, оскільки ніколи не придавали значення юридичному аспекту родинних відносин між донькою і мачухою та не мали жодної потреби у юридичному оформлені своїх відносин, тому що дійсно прожили разом 30 років, починаючи з 1994 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім`єю як мати з донькою у будинку.

Однак, наразі, як виявилось вже після смерті ОСОБА_2 , заявнику для оформлення своїх спадкових прав на будинок потрібно довести, що вона дійсно проживала із померлою мачухою понад 5 років за місцем відкриття спадщини.

Саме тому для прийняття спадщини за статтею 1264 ЦК України в порядку четвертої черги за законом після смерті мачухи ОСОБА_2 , заявник змушена була звернутися до Шевченківського районного суду міста Києва для встановлення юридичного факту, а саме: факту проживання з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю в період з 1994 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем відкриття спадщини. При цьому будь-яких інших живих родичів померла ОСОБА_2 не має, в тому числі ніхто інший (в тому числі, наприклад, Київська міська рада) заяву про прийняття спадщини не подали.

Представник апелянта посилався на те, що з заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів не вбачається наявності спору про право на стадії вирішення питання про відкриття провадження, оскільки заявник у своїй заяві ставить лише питання встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю понад останніх п 'ять років, посилаючись на те, що встановлення даного юридичного факту потрібно їй для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у порядку четвертої черги.

Разом з тим, суд першої інстанції, зазначаючи, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, не навів обґрунтування свого висновку щодо наявності спору про право, не зазначив між якими особами виник спір, не визначився з колом заінтересованих осіб, обмежившись лише передчасним висновком про ймовірність виникнення такого спору.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався ч. 4 ст. 315 ЦПК України та обгрунтовував свої висновки тим, що із заяви ОСОБА_1 , вбачається спір про право, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 необіхдно звернутись до суду саме з позовною заявою, а не з заявою в порядку окремого провадження, так як, вона має намір підтвердити своє право на спадкове майно, будтнок АДРЕСА_1 , яке залишилось після смерті ОСОБА_2 ..

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що заявник просить встановити факт проживання з ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю в період з 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку АДРЕСА_1 .

Апелянт ОСОБА_1 наголошує на тому, що жодних спадкоємців, окрім неї, немає, а тому спір про право відсутній.

З заяви вбачається, що ОСОБА_1 вказує про те, що вона та померла ОСОБА_2 не мали кровного споріднення, оскільки ніколи не придавали значення юридичному аспекту родинних відносин між донькою та мачухою та не мали жодної потреби у юридичному оформленні своїх відносин. Заявниця зазначала, що з 1994 року проживала з померлою ОСОБА_2 однією сім`єю як мати з донькою у будинку.

Встановлено, що згідно постанови державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданника І.В. від 27.05.2024 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщинку за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадкоємиця не змогла підтвердити факт родинних відносин - факт проживання однією сім`єю із померлою.

Матеріали справи не містять відомостей про осіб, що прийняли спадщину або мають право на прийняття спадщини, окрім заявниці, однак, за умови відсутності спадкоємців за заповітом та законом, усунення спадкоємців від спадщини, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина може перейти до територіальної громади на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Отже, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про спадкове право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на відсутність інших спадкоємців померлої ОСОБА_2 не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, оскільки такі обставини підлягають встановленню в загальному порядку з урахуванням положень ст.1277 ЦК України, та залученням до участі в справі відповідної Ради.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, зазначаючи, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, не навів обгрунтування свого висновку щодо наявності спору про право, не зазначив між якими особами виник спір, не визначився з колом заінтересованих осіб, обмежившись лише передчасним висновоком про ймовірність виникнення такого спору, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у спірних правовідносинах має місце спір про спадкове право, оскільки зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що до складу спадщини входить нерухоме майно у вигляді будинку, який є спірним. У такому випадку у заявнивці існує спір про спадкове право з відповідною територіальною громадою за місцем розташування спірного майна.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК України, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Воронко Вікторії Вікторівни, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «13» березня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

О.Ф. Мазурик