Провадження № 2/202/1419/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Дребот І.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПРАЦІЇ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПРАЦІЇ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.06.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5686894, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000,00 гривень, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день прострочення.

26 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №26.09./23-Ф відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» належне йому право вимоги до відповідача коштів право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна» за кредитним договором № 5686894 від 11.06.2022.

31 липня 2024 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №31.07./24-Ф, у відповідностідо умовякого, ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за Договором № 5686894 від 11.06.2022. Вказав, що у зв`язку з невиконання умов договору відповідачем, заборгованість становить 24534,00 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 10000,00 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 14534,00 гривень, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 19.02.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою було установлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень.

Сторони відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечення суду не подавали, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.06.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №5686894.

Договір про споживчий кредит укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також підписано паспорт споживчого кредиту.

ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про споживчий кредит та перерахував шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача, зазначеної останньою у договорі, № НОМЕР_1 , кошти в розмірі 10000 гривень, що підтверджується випискою з карткового рахунку до платіжної картки.

26 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №26.09./23-Ф відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» належне йому право вимоги до відповідача коштів право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна» за кредитним договором № 5686894 від 11.06.2022.

31 липня 2024 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №31.07./24-Ф, у відповідностідо умовякого, ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за Договором № 5686894 від 11.06.2022.

Сума заборгованості відповідача станом на 17.09.2024 становить 24534,00 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 10000,00 гривень, заборгованості за відсотками 14534,00 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Авентус Україна».

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст. 512ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем ОСОБА_1 умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, проценти за його користування.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з яким погоджується суд, відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань має заборгованість за кредитним договором № 5686894 від 11.06.2022 у розмірі 24534,00 гривень.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором № 5686894 від 11.06.2022 у розмірі 24534,00 гривень.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., то слід зазначити наступне.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі№922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.

Чинне процесуальне законодавство встановило так і основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19 вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд вважає, що фактично наданий обсяг юридичної допомоги, є неспіввісним з заявленою сумою судових витрат, а тому підлягають стягненню судові витрати, пов`язанні з отриманням професійної правничої допомоги в сумі 5000,00 грн., вважаючи суму в 10000 грн., яку зазначає представник позивача, завищеною.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПРАЦІЇ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, прим. 2, РНОКПП 40966896) заборгованість за кредитним договором № 5686894 від 11.06.2022 року в розмірі 24534,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» витрати на оплату судового збору в сумі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.Я. Дребот