Провадження № 2/161/58/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно привласненого домашнього кота

В С Т А Н О В И В:

19.11.2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, а також заявою про уточнення позовної заяви від 23.12.2024 року (а.с. 26), на обгрунтування якої зазначила, що в 2021 році нею та її чоловіком ОСОБА_5 , який з 15.11.2023 року вважається зниклим безвісти в зоні бойових дій, придбали для свого малолітнього сина ОСОБА_6 домашнього кота породи «Сфінкс», вартістю 18000 грн., Власником даної тварини згідно паспортного документу є її чоловік. З того часу кошеня постійно проживало за адресою: АДРЕСА_1 , мало ошийник та лише в поодиноких випадках його вигулювали на подвір`ї. 13.07.2024 року кіт скориставшись відчиненими у помешкання дверима самовільно залишив квартиру. Подальші пошуки тварини виявилися безрезультатними. Разом з тим, як було з`ясовано того ж дня, кошеня було знайдено та передано ОСОБА_3 на перетримку. Подальші її вимоги про повернення тварини, адресовані відповідачці, виявилися безрезультатними. Остання своїми діями фактично привласнила кота. З метою відібрання тварини у ОСОБА_3 вона звернулася в правоохоронні органи. Однак, органами Національної поліції України в ході розгляду її звернення було встановлено, що кіт породи «Сфінкс» втік від відповідачки в той момент, коли вона несла його для передачі. Вказала, що такими діями ОСОБА_3 , окрім заподіяння матеріальної шкоди, завдала їй та їх спільному із ОСОБА_5 сину неабиякого стресу. Просить суд стягнути з відповідачки на свою користь вартість кота породи «Сфінкс», яка на даний час становить 40000 грн., у якості заподіяної матеріальної шкоди, а також судові витрати по справі.

20.01.2025 року відповідачкою ОСОБА_3 було подано до суду письмові пояснення по справі (по своїй суті відзив на позовну заяву), в обґрунтування яких остання зазначає, що повідомлена позивачкою інформація про зникнення тварини 13.07.2024 року не відповідає дійсності, оскільки кіт породи «Сфінкс» був виявлений очевидцями за 2-3 дні до його передачі під її опіку. З метою пошуку власників кота вона зробила публічний допис в мережі інтернет. Натомість, позивачка не вчинила жодних дій для того, щоб відшукати тварину з моменту її втрати. Долучені ОСОБА_4 до матеріалів справи докази підтверджують вартість племінного кота породи «Канадський Сфінкс», однак втрачена останньою тварина була метисом (змішаною породою). У свою чергу, передане їй під опіку кошеня за своїми ознаками було безпритульним, а також перебувало в край не задовільному стані. Вважає, що наявні матеріали справи не підтверджують факт перебування у власності ОСОБА_4 переданого їй у власність кота, у зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити.

20.02.2025 року у відповідь на запит суду надійшли на адресу суду копії матеріалів справ, заведених за зверненнями № 23795 від 16.07.2024 року та № 24799 від 23.07.2024 року, які стосуються предмету даного спору (а.с. 73-88).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні суду пояснила, що кіт породи «Сфінкс» був придбаний позивачкою в 2021 році за ціною 18000 грн. Будь-якого документального підтвердження даного правочину немає. 13.07.2024 року вказана тварина була втрачена. З того моменту було здійснено ряд заходів для розшуку котеняти. 14.07.2024 року нею було встановлено, що належний позивачці кіт перебуває у відповідачки. Проте, остання відмовилася повертати тварину без надання доказів його приналежності саме позивачці. Як було з`ясовано надалі, з вини ОСОБА_3 кіт позивачки був втрачений (згублений). Заявлені позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_2 надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов підтримав та просив задовольнити його повністю.

Відповідачка в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала, суду пояснила, що 13.07.2024 року вона побачила в мережі інтернет допис про знайденого кота та запропонувала свою підтримку в його догляді до розшуку власників тварини. Того дня вона поїхала за місцем знаходження кота та забрала його до себе. На той момент кіт перебував в занедбаному стані, із незадовільним станом здоров`я. 14.07.2024 року вона відвезла тварину до ветеринарної клініки де тварині надали необхідну допомогу. За вказаний період до неї телефонувало декілька осіб та представлялися власниками кота, а тому вона вимагала надати докази, які б підтверджували дану обставину. Надані позивачкою документи вона також не брала до уваги, оскільки такі можливо виготовити самостійно. Однак, через декілька днів вона прийняла рішення передати кота ОСОБА_4 в приміщенні правоохоронних органів, проте дорогою до установи тварина вискочила з її рук та втекла. З даного приводу вона висвітлила допис у соціальних мережах та про дану обставину позивачці було відомо. 20.09.2024 року її оселю оглянули працівники поліції та встановили, що спірного кота у помешканні не було. В задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та відповідачкою не заперечується, що 13.07.2024 року ОСОБА_3 було отримано для тимчасового догляду кота, статі самець, породи метис, ззовні схожого на кота породи «Сфінкс».

Як вбачається із довідки ветеринарного центру «Лапа» № 05/01/2025-1 від 05.01.2025 року стосовно знайденого відповідачкою кота 14.07.2024 року було проведено клінічне дослідження та встановлено, що тварина не мала маркувань, які б місили відомості про неї чи про її власників; особливих прикмет та інших ознак, які б дозволяли відрізняти її від інших тварин даного фенотипу також не виявлено (а.с. 45).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_4 слідує, що вищевказана тварина є її власністю, відповідачка фактично відібрала її у неї, чим заподіяла майнову шкоду.

Статтею 179 ЦК України передбачено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як на підтвердження факту приналежності переданого ОСОБА_3 кота, позивачка посилається на паспорт тварини, виданого на ім`я власника кота ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 щодо кота на кличку «Ден», ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, породи «Сфінкс» (а.с. 9-10); а також на пояснення свідка ОСОБА_8 .

Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що в липні 2024 року нею було виявлено котеня у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , на поверсі, де вона проживає. До цього, вона декілька днів поспіль чула характерний звук від кота. Як наслідок, вона сфотографувала тварину та розмістила допис про ймовірно зниклого кота спочатку у спільноті ОСББ будинку, а згодом у мережі інтернет. На її повідомлення відгукнулася ОСОБА_3 , яка через певний час приїхала та забрала кошеня на перетримку. Номер телефону даної особи був наданий нею представниці позивачки.

В матеріалах справи наявна фототаблиця дописів з мережі інтернет, яка стосується оголошень стосовно зникло та знайденого кота, ззовні схожого кота на породу «Сфінкс», однак суд не приймає дані докази з огляду на неможливість за їх допомогою ідентифікувати дану тварину як таку, що до 13.07.2024 року належала на праві власності позивачці та членам її сім`ї.

Як вбачається із довідок Луцького РУП ГУНП у Волинської обл. від 06.08.2024 року, які були складені за наслідками розгляду звернень ОСОБА_1 за № 23795 від 16.07.2024 року та № 24799 від 23.07.2024 року, вказаним правоохоронним органом встановлено наступне:

«16.07.2024 року до Луцького РУП ГУНП у Волинській області надійшли заяви від ОСОБА_1 , в яких вона просить допомогти розібратись у ситуації, яка виникла між нею та ОСОБА_3 щодо кота породи «Сфінкс». Під час проведення перевірки було опитано заявницю, яка повідомила, що її сином був придбаний кіт породи «Сфінкс» на ім`я « ОСОБА_9 » у 2021 році за 3000 грн. Кіт проживав за адресою: АДРЕСА_1 , та має паспорт. 14.07.2024 року в ранню пору доби кіт вийшов з квартири та не повернувся. Були здійснені пошукові заходи самостійно однак безрезультатно. Того самого дня стало відомо, що кота забрала особа на ім`я ОСОБА_10 . Зателефонувавши до неї остання повідомила, що кіт знаходиться у неї, однак на прохання повернути кота вона повідомила, що не буде цього робити оскільки тварина немає ідентифікуючих ознак. Також повідомила, що тварина має багато захворювань однак жодних підтверджуючих документів не надала. Допитана ОСОБА_3 повідомила, що 13.07.2024 побачила оголошення в соцмережі «Фейсбук» про те, що в районі пр-ту Відродження, 51, бродить без нагляду кіт, порода якого потребує особливого догляду, у пригніченому стані. Приїхавши за вказаною адресою остання забрала тварину з метою забезпечити їй безпечні умови і потрібне лікування. ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 20.46 год. їй зателефонувала жінка, яка назвалась власницею кота, проте віддавати кота ОСОБА_3 відмовилась, оскільки того дня їй зателефонувало кілька осіб, які називали себе власниками кота, проте жоден не міг підтвердити даного факту. Оскільки доказів власності кота вона не отримала, а стан кота, підтверджений висновком з ветеринарної клініки, дозволяв вважати, що тварина довгий час знаходиться на вулиці, повертати кота ОСОБА_3 відмовилась. Надалі, відповідачка в телефонному режимі повідомила, що мала намір повернути кота ОСОБА_1 , проте при перенесенні кота з квартири до ветеринарної клініки для чергового огляду у лікаря він вискочив з кошика для перенесення тварин та побіг у невідомому напрямку. Спроби знайти кота не дали результату» (а.с. 92-113).

Сторона позивача зазначає, що своїми не правомірними діями відповідачка ОСОБА_3 заподіяла позивачці майнову шкоду на суму 40000 грн.

На підтвердження вартості тварини стороною позивача долучено до позову інформаційну довідку керівника ГО «Фелінологічний центр «А-Мурчик» ОСОБА_11 від 05.11.2024 року зі змісту якої слідує, що орієнтовна вартість кота породи «Канадський Сфінкс» для племінної діяльності становить 40000 грн. у Волинській обл. (а.с. 6).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд приходить до такого.

Частиною 1 ст. 1 ЗУ «Про жорстоке поводження з тваринами» передбачено, що домашні тварини собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі.

Згідно з ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про жорстоке поводження з тваринами» правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Правила утримання тварин у місті Луцьку затверджені рішенням Луцької міської ради від 22.12.2017 року № 36/13, які на дату виникнення спірних правовідносинах були в наступній редакції:

Правила утримання тварин у місті Луцьку (далі Правила) спрямовані на забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, укріплення моральності та гуманності суспільства, врегулювання відносин у сфері поводження з тваринами, створення сприятливих умов співіснування людей та тварин, захист від страждань і загибелі тварин внаслідок жорстокого поводження з ними, захист їх природних прав (пп. 1.1.1. п. 1.1. Правил);

Дія цих Правил поширюється на поводження з тваринами незалежно від форми власності та інших речових прав на них в місті Луцьк (пп. 1.1.3 п. 1.1. Правил).

У п. 1.2. Правил наводиться визначення термінів:

-пп. 1.2.4. домашні тварини собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною для задоволення потреб у спілкуванні, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб;

-пп. 1.2.5. безпритульні (бездоглядні) тварини покинуті, загублені, які втекли, або іншим чином залишилися поза межами свого утримання без догляду людини, домашні, сільськогосподарські, а також ті з них, що утворили напіввільні групи, здатні розмножуватися поза контролем людини;

-пп. 1.2.16. власник тварини юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, і несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством;

-пп. 1.2.31. ідентифікація тварин біркування, чіпування, таврування тварин тощо з присвоєнням особистого ідентифікаційного коду.

Згідно пп. 4.2.11. п. 4.2. Правил, - особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками (кличка тварини, прізвище, адреса та телефон особи, яка утримує домашню тварину) або ідентифікувати у інший спосіб (транспондером (мікрочіпом), жетоном).

У свою чергу, Розділом 6 Правил визначено порядок реєстрація собак, котів та інших тварин, зокрема з метою вирішення проблемних питань і конфліктних ситуацій, пов`язаних з утриманням домашніх собак та котів в м. Луцьку.

Аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що тварини, які втекли, або іншим чином залишилися поза межами свого утримання без догляду людини, вважаються безпритульними.

Натомість, власник кота може підтвердити належність їй такої тварини шляхом надання відомостей про її біркування, чіпування чи таврування з присвоєнням особистого ідентифікаційного коду, наявністю нашийника з ідентифікуючими позначками та реєстраційними відомостями про таку тварину.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання суду, стороною позивача в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами належність їй на праві власності кота, оскільки останньою не було надано належних, допустимих достовірних та достатніх доказів того, що тварина, яка тимчасово перебувала у відповідачки належала саме позивачці ОСОБА_4 .

Так, з моменту втечі кота поза межі свого утримання та залишення його без догляду власниці, така тварина набула статусу «безпритульної», тобто, з огляду на відсутність на ній відомостей про її біркування, чіпування чи таврування з присвоєнням особистого ідентифікаційного коду, або ж з наявністю нашийника з ідентифікуючими позначками та реєстраційними відомостями про таку тварину, вибула із власності ОСОБА_4 .

Паспорт тварини без занесення до нього будь-яких її ідентифікуючих ознак, у тому числі фотокартки, не може слугувати доказом приналежності особі такої тварини.

У свою чергу, як визначено положеннями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Однак, стороною позивача в жодній мірі не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_3 та заподіяння нею шкоди ОСОБА_4 .

При цьому суд зазначає, що розмір заподіяної шкоди стороною позивача визначався з огляду на вартість кота породи «Канадський Сфінкс» для племінної діяльності (чистокровна порода), проте як слідує із досліджених у справі матеріалів, тварина, яка тимчасово перебувала під наглядом відповідачки, був кіт статі самець, породи метис, який, за своєю природою та походженням, є результатом схрещування двох або більше чистокровних представників порід або інших метисів.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про недоведеність факту заподіяння відповідачкою зі своєї вини будь-якої шкоди позивачці, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно привласненої тварини відмовити в повному обсязі.

З огляду на положення ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок позивачки.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно привласненого домашнього кота відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 18 березня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська