ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/276/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 607/17216/24 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2024 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 31 грудня 2024 року, у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії за період з 01 липня 2022 року по 31 травня 2024 року в сумі 55769,16 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що ГУ ПФУ в Тернопільській області призначило ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, як інваліду третьої групи. Відповідно до листа Тернопільської обласної МСЕК № 1 від 10.06.2024 № 360, довідка серії 12 ААВ № 672272 від 01.07.2022, видана ОСОБА_1 про встановлення їй третьої групи інвалідності до 01.07.2024, вважається неправомірною та відмінена. Виплату пенсії відповідачу припинено та нараховано переплату пенсії за період з 01.07.2022 по 31.05.2024 в сумі 55769,16 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2024 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна , відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що судом першої інстанції не враховано те, що оскільки переплата пенсії виникла внаслідок подання відповідачем довідки серії 12 ААВ № 672272 від 01.07.2022, яка вважається неправомірною та відмінена, тобто безпідставне набуття та збереження майна було результатом поведінки набувача майна (подання пенсіонером недостовірних даних), відтак вважають, що Головне управління має право на стягнення з відповідачки надміру виплаченої пенсії внаслідок зловживань з боку пенсіонера за період з 01.07.2022 по 31.05.2024 в сумі 55769,16 грн.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Фльорків О.В. подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому зазначив, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Відповідно до застосованого судом першої інстанції правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14 та у постанові ВС від 06.02.2019 у справі № 545/163/17, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного отримання такої.

Проте, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про зловживання з боку відповідача та які б доводили недобросовісність поведінки ОСОБА_1 під час нарахування їй пенсії та підтверджували безпідставність отримання нею пенсії, і таких доказів матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок, за яким, оскільки на підставі зібраних у справі доказів не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів у розмірі 55769,16 грн, зазначена сума, яка є пенсійною виплатою, призначеною позивачем, відповідно до статті 1215 ЦК України, поверненню не підлягає

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом установлено, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 672272 від 23.06.2022, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності терміном до 01.07.2024. Дата чергового переогляду 23.06.2024.

Як вбачається з інформації викладеній у листі Голови обласної МСЕК № 1 Ремези О. № 360 від 10.06.2024, ГУ ПФУ в Тернопільській області повідомлено, що обласною МСЕК прийнято рішення, вважати неправомірними довідки таких осіб, та відмінити їх, зокрема й стосовно ОСОБА_1 , довідка серії 12 ААВ № 672272. Крім цього, у вказаному листі зазначено, що дії ЛКК ПП «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Медікус № 2» в частині направлення на МСЕК є неправомірними, а також те, що ГУНП у Тернопільській області розслідується кримінальне провадження за підозрою колишньому директору ПП «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Медікус № 2» ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 366 КК України. Додатково інформують, що всіх осіб, вказаних у списку буде проінформовано про необхідність повторного фахового ЛКК для подальшого проходження МСЕК щодо підтвердження факту інвалідності.

Згідно з інформації слідчого відділу ГУНП в Тернопільській області, наданої на запит суду, слідчим зазначеного слідчого відділу здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000172 від 10.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 383 КК України, у якому 12.06.2024 ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 383 КК України. 13.06.2024 досудове розслідування зупинено, а підозрюваного ОСОБА_2 оголошено в розшук.

Згідно з довідки про переплату пенсії від 13.06.2024, наданої позивачем, ОСОБА_1 встановлено переплату пенсії в розмірі 55769,16 грн, яка виникла в період з 01.07.2022 по 31.05.2024 із причини: припинено виплату пенсії по інвалідності згідно листа Обласної МСЕК № 1 № 360 від 10.06.2024 (неправомірна довідка МСЕК).

Із протоколу індивідуального перерахунку за період з 01.06.2022 по 31.07.2024 вбачається, що ОСОБА_1 за вказаний період виплачено пенсію у сукупному розмірі 55769,16 грн.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 733997 від 03.12.2024, ОСОБА_1 за результатами повторного огляду встановлено третю групу інвалідності, загальне захворювання, довічно. Підстава: акт огляду МСЕК № 199/2.

Також, Тернопільською обласною МСЕК № 1, 03.12.2024 складено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 1241 ОСОБА_1 , якій встановлено третю групу інвалідності загального захворювання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про зловживання з боку відповідача ОСОБА_1 та які б доводили недобросовісність її поведінки під час нарахування розміру пенсії та підтверджували безпідставність отримання пенсії по інвалідності за період з 01.07.2022 по 31.05.2024. Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 вчиняла будь-які зловживання зі свого боку або подала ГУ ПФУ в Тернопільській області недостовірні дані, необхідні для нарахування та виплату їй пенсії по інвалідності.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

В силу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Такий правовий висновок щодо застосування статті 1215 ЦК України викладений в постановах Верховного Суду України, зокрема, в: Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13; Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц.

Так, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для продовження отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного отримання такої.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись із позовом про повернення безпідставно набутих коштів, позивач посилався на те, що видана ОСОБА_1 довідка про встановлення третьої групи інвалідності, на підставі якої була призначена пенсія, є неправомірною та відмінена.

Разом з тим, як вбачається з листа голови обласної МСЕК № 1 О. Ремези № 360 від 10 червня 2024 року, після отримання 31 травня 2024 року листа СВ ГУНП в Тернопільській області обласною МСЕК було прийняте рішення вважати неправомірними та відмінити довідки, серед яких є довідка ОСОБА_1 серії 12 ААВ № 672272.

Причиною відміни довідок, в том числі і складеної стосовно відповідачки, є можливі неправомірні дії іншої особи колишнього директора ПП «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Медікус № 2» ОСОБА_2 .

Проте, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 733997 від 03.12.2024, ОСОБА_1 за результатами повторного огляду встановлено третю групу інвалідності, загальне захворювання, довічно. Підстава: акт огляду МСЕК № 199/2.

Також, Тернопільською обласною МСЕК № 1, 03.12.2024 складено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 1241 ОСОБА_1 , якій встановлено третю групу інвалідності загального захворювання.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідача, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії.

Слід зауважити, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Судом не встановлено наявності іншої необхідної умови, а саме рахункової помилки з боку позивача, що проводив виплату пенсії, та така обставина не обґрунтована належними та допустимими доказами.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (постанова від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 8 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що здійснена переплата пенсії була вчинена внаслідок наданої відповідачкою довідки, яка вважається неправомірною та відмінена, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки причиною відміни довідки стосовно відповідачки є неправомірні дії іншої особи, колишнього директора ПП «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Медікус № 2» ОСОБА_2 та не залежали від волі ОСОБА_1 та не можуть свідчити про недобросовісність її поведінки.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома