ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/4017/21 Головуючий суддя І інстанції Рибальченко Л. М.
Провадження № 22-ц/818/467/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мальцевої Галини Юріївни на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2024 року, по справі № 623/4017/21, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 33660 доларів США, що є еквівалентом 898722 грн. на момент подачі позовної заяви до суду, 35000 грн., розмір пені (3 відсотка річних) за прострочення грошових коштів в розмірі 18238,79 грн., збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 35000 грн. та судовий збір у розмірі 8765 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 15 листопада 2019 року було укладено договір позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно якого останній було передано у власність грошові кошти у сумі 876500 грн., яка складається з 33660 доларів США, що на момент вчинення позики становило 841500 грн. + 35000 грн. Згідно договору було визначено наступний порядок повернення коштів: 35000 грн. до 01 січня 2020 року; 250000 грн., що еквівалентно 10000 доларів США до 01 травня 2020 року; 250000 грн., що еквівалентно 10000 доларів США до 01 січня 2021 року. Станом на дату звернення з цим позовом, відповідач отримані грошові кошти не повернув. На письмову вимогу та неодноразові усні прохання про добровільну сплату заборгованості відповідач ніяким чином не реагував та ухилявся від повернення суми боргу. Також, позивачем нарахована пеня за прострочення повернення грошових коштів у розмірі 18238,79 грн.

20 лютого 2024 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Катріч М.М. надійшла заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, в якому вона просить збільшити позовні вимоги в частині стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , суму боргу за договором позики у розмірі 33 660 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на момент здійснення платежу замість стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 33 660 доларів США, що є еквівалентом 1 255 518 грн. на момент подачі позовної заяви до суд.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Катріч М.М. про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2024 року частково задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 876500 (вісімсот сімдесят шість п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення повернення грошових коштів в розмірі 18238 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять вісім) грн. 79 коп. та судовий збір у розмірі 8765 (вісім тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції вважав доведеним, що договір позики був укладений не в іноземній валюті доларах США, а у національній валюті України гривні, на суму 876500 грн, яку відповідачка не повернула, а тому вказана сума і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Також було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення повернення грошових коштів в розмірі 18238 грн. 79 коп. та відшкодований судовий збір у розмірі 8765,00 грн. При цьому суд першої інстанції погодився із наведеним позивачкою розрахунків трьох процентів річних за час прострочення повернення суми позики згідно обумовленого у п.1 договору графіку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представниця відповідачки - адвокат Мальцева Г.Ю. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати у частині стягнення пені за прострочення повернення грошових коштів у розмірі 18238,79 і постановити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні стягнення пені відмовити; стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати щодо подання апеляційної скарги; здійснити перерозподіл судових витрат у справі.

Вказала, що ухвалюючи рішення у частині стягнення пені суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки після збільшення позовних вимог - вимога про стягненні пені не була заявлена.

Зазначила, що у укладеному договорі від 15.11.2019 не обумовили у належній формі розмір та порядок застосування до позичальника такого забезпечення виконання зобов`язання як неустойка у формі пені, а тому рішення у цій частині є протиправним та таким, що не передбачені умовами договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представниці позивача адвоката Катріч М.М., розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Оскільки рішення суду оскаржене лише в частині стягнення пені, то в іншій частині рішення суду відповідно до вказаної норми ст. 367 ЦПК України не перевіряється.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка довела наявність у відповідачки заборгованості за договором позики наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання боржником своїх зобов`язань.

З наданого позивачем розрахунку, вбачається, що розмір пені за неповернені грошові кошти в розмірі 35000 грн. з 01 січня 2020 року по 09 вересня 2021 року становить 1776,53 грн., за неповернені грошові кошти в розмірі 10000 доларів США за період з 01 травня 2020 року по 09 вересня 2021 року становить 10922,71 грн., за неповернені грошові кошти в розмірі 10000 доларів США з 01 січня 2021 року по 09 вересня 2021 року в розмірі 5539,55 грн., а всього розмір пені становить 18238,79 грн.

Враховуючи, що відповідач зобов`язання повернути кошти у строк, визначений договором позики не виконав, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 898722 грн., яка складається з 876500 грн. основна сума боргу та 18238,79 грн. пеня.

Суд апеляційної інстанції в цілому погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з наведених у позові підстав для нарахування процентів не суму 18238,79 грн. вони були заявлені позивачем із розрахунку 3 відсотків річних з покликанням на норму ст. 625 ЦК України, а тому за своїм змістом це є три проценти річних від простроченої суми.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії договору позики від 15 листопада 2019 року ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 876500 грн., яка складає в собі: 841 500, 00 грн., що є еквівалентом 33660 доларів США + 35000 грн. Повернення коштів відбуватиметься у такому порядку: 35000 грн. до 01 січня 2020 року; 250000 грн., що еквівалентно 10000 доларів США до 01 травня 2020 року; 250000 грн., що еквівалентно 10000 доларів США до 01 січня 2021 року, 341500 грн., що є еквівалентом 13660 доларів США до 01 жовтня 2021 року (п. 1 вказаного договору позики).

Як вбачається з договору позики, що 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 876500 грн., про що зазначено нею на зворотному боці договору позики власноруч.

Під час розгляду справи відповідачем не спростовувався факт отримання грошових коштів в сумі визначеної договором позики від 15 листопада 2019 року.

Станом на момент подачі цього позову, сума боргу ОСОБА_1 позивачу не повернута.

За змістом уточнених позовних вимог позивачка збільшила розмір основного боргу за курсом долара США до національної валюти на день звернення до суду з позовом, а саме до 1 255 518 грн., та не відмовлялась від первинних вимог про стягнення 3 відсотків річних, тому доводи скарги про те, що суд першої інстанції вийшов поза межі позовних вимог є безпідставними.

Наведений в рішенні розрахунок суми 3 відсотків річних відповідає умовам п. 1 договору позики та розміру боргу, а тому суд обґрунтовано та відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнув 3 відсотка річних від простроченої суми. У договорі позики сторони не передбачили інший розмір відсотків річних від простроченої суми, а тому суд першої інстанції відповідно до змісту вказаної норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка визначає наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов?язання, правильно стягнув 18238 грн. 79 коп.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Оскільки відповідачка прострочила виконання умов договору позики і ця обставина відповідачкою належними і допустимими доказами в суді не спростована колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги. Той факт, що в рішенні суду помилково названі заявлені позивачкою 3 відсотки річних - «пенею» на остаточні висновки суду, які є законними та обґрунтованими, - не вплинуло.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 381, 382- 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мальцевої Галини Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 17 березня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Н.П.Пилипчук.

О.Ю.Тичкова.