ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року

м. Київ

справа № 676/7342/21

провадження № 61-16883св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року, додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року у складі судді Швець О. Д. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2024 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 08 червня 1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 червня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 30 травня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 2 500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Місце проживання малолітньої ОСОБА_3 після розірвання шлюбу не визначалось, але донька проживає з відповідачкою, яка не дає йому можливості зустрічатися та спілкуватися з дитиною.

07 липня 2021 року ОСОБА_1 звертався до органу опіки та піклування з заявою про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною, однак 25 листопада 2021 року позивачем отримано відповідь про неможливість прийняття рішення за його зверненням через неявку на засідання комісії матері дитини, крім того, представником відповідачки висловлювалась недовіра усьому складу комісії.

Вказані обставини зумовили необхідність звернення позивача до суду із цим позовом.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, ОСОБА_1 просив суд:

усунути ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 з боку матері ОСОБА_2 ;

встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 такі способи участі:

- спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 особисто без присутності матері;

- необмежене спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв?язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування;

- з 17:00 до 20:00 кожну першу і третю неділю місяця шляхом зустрічей у місцях, помешканнях і закладах громадського дозвілля та відпочинку дітей, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька;

- під час навчання у школі кожний вівторок та четвер ОСОБА_1 має право забирати ОСОБА_3 зі школи та повертати її матері до 17:00 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька;

- один раз на літні канікули ОСОБА_1 має право на строк не більше одного місяця запросити на тимчасове проживання ОСОБА_3 до свого місця проживання, а також, з можливістю поїхати із дитиною на відпочинок на морські курорти, в санаторії, на туристичні бази в межах України, на строк не більше 14 днів, завчасно письмово попередивши про це матір дитини за 15 календарних днів;

- один раз на рік ОСОБА_1 має право на строк не більше одного тижня під час зимових канікул та на строк не більше трьох днів під час осінніх канікул запросити дитину на тимчасове проживання до свого місця проживання, з можливістю поїхати з дитиною на відпочинок в межах України, завчасно письмово попередивши про це матір дитини за 15 календарних днів;

- кожного року, який закінчується парним числом, ОСОБА_1 має право проводити свята Новий рік з 12:00 год 31 грудня до 20:00 год 01 січня, в інші святкові дні (державні та релігійні свята) з 10:00 год до 20:00 год спільно з донькою ОСОБА_3 за місцем свого проживання та/або у закладах, належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей/або на природі;

- кожного року, який закінчується непарним числом, ОСОБА_1 має право проводити спільне святкування дня народження дитини ОСОБА_3 06 серпня з 10:00 год до 20:00 год спільно з дитиною за місцем свого проживання та/або у закладах, належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей, та/або на природі;

- ОСОБА_1 має право отримувати інформацію від ОСОБА_2 про погіршення стану здоров`я дитини, зміну її перебування у навчальному закладі, інше.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради як орган опіки та піклування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року, з урахуванням додаткового рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року, позов задоволено частково.

Визначено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_2 , встановивши такі способи:

необмежене спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 засобами зв`язку та в соціальних мережах;

встановити наступний графік побачень:

у першу і третю неділю місяця з 17.00 год до 20.00 год;

проводити половину шкільних канікул і святкових днів з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомивши матір дитини, ОСОБА_2 за 15 календарних днів.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що батько, який на час вирішення справи про визначення порядку спілкування з дитиною проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд врахував висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням Кам`янець-Подільської міської ради № 23/20 від 04 серпня 2022 року, за винятком надання дозволу на зустрічі ОСОБА_1 з малолітньою дочкою в будні дні, оскільки, на думку суду, такі зустрічі заважатимуть організації позашкільного навчального процесу дитини.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з апеляційними скаргами на нього.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2024 року апеляційні скарги задоволено частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року залишено без змін.

Додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року в частині вирішення питання про стягнення судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496,20 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн судового збору.

В іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.

При цьому суд зазначив, що участь батька у вихованні дитини має бути обов`язковою, тому спосіб участі батька у вихованні дочки, визначений судом першої інстанції, відповідає розумному балансу участі батька у вихованні дитини та якнайкращим інтересам ОСОБА_3 з урахуванням її віку та дотриманням її режиму дня та відпочинку.

Суд роз`яснив, що у подальшому сторони не позбавлені права, за наявності правових підстав, звернутися до органів опіки та піклування або до суду з вимогами про зміну способу участі у вихованні дитини.

Разом з цим, апеляційний суд вказав, що, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, місцевий суд не прийняв до уваги, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11 грудня 2024 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року, додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2024 року.

В касаційній скарзі заявниця просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

07 січня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу частково задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому ОСОБА_1 касаційну скаргу не подавав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

20 січня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що з 08 червня 1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 червня 2018 року.

У шлюбі у сторін народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 21 серпня 2012 року.

З лютого 2022 року ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є ученицею Кам`янець-Подільського ліцею № 8.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 30 травня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 2 500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 грудня 2012 року до повноліття дитини.

З часу розірвання шлюбу між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час виникають суперечки щодо участі ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3 .

07 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Кам`янець-Подільської міської ради, в якій просив визначити порядок його участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що з листопада 2020 року мати дитини ОСОБА_2 перешкоджає у будь-який спосіб спілкуватись з дитиною.

Комісією з захисту прав дітей Кам`янець-Подільської міської ради за заявою ОСОБА_1 від 07 липня 2021 року рішення не прийнято через неявку ОСОБА_2 на засідання.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Кам`янець-Подільської міської ради № 23/20 від 04 серпня 2022 року, наданого на виконання ухвали суду від 26 квітня 2022 року, визначено батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , а саме: необмежене спілкування батька з дочкою засобами зв`язку та в соціальних мережах; у першу і третю неділю місяця з 17 год до 20 год; щосереди та щочетверга відводити ОСОБА_3 до школи, забирати її зі школи та повертати її матері; половину шкільних канікул і святкових днів, повідомивши матір дитини ОСОБА_2 за п`ятнадцять календарних днів.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 вересня 2022 року у цій справі за заявою про забезпечення позову встановлено ОСОБА_1 побачення з малолітньою дитиною ОСОБА_3 один раз на тиждень в суботу з 14:00 год до 18:00 год до набрання рішенням законної сили.

На виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 28 вересня 2022 року про встановлення ОСОБА_1 побачень з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , 12 грудня 2022 року відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2.

Актами державного виконавця: від 24 грудня 2022 року, 14 січня 2023 року, 21 січня 2023 року, 16 вересня 2023 року, 23 вересня 2023 року, 02 березня 2024 року, 16 березня 2024 року, 29 березня 2024 року, 24 лютого 2024 року, 20 лютого 2024 року, 03 лютого 2024 року, 27 лютого 2024 року, 20 лютого 2024 року, встановлено, що ОСОБА_2 не перешкоджає ОСОБА_1 побачитись з донькою ОСОБА_3 . Мати та дитина виходять у двір будинку. Дитина відмовляється спілкуватись з батьком та повертається додому.

Ці події відображені на відеофайлах, досліджених судом, та долучених до матеріалів справи.

26 грудня 2022 року малолітня ОСОБА_3 подала заяву головному державному виконавцю відділу ДВС у м. Кам`янці-Подільському про відмову від побачень з батьком, в якій повідомила наступну інформацію: не бажає зустрічатись з батьком, тому що ОСОБА_1 систематично бив маму у її присутності, вона боїться ОСОБА_1 , не хоче його бачити і не хоче нічого про нього чути. ОСОБА_1 відмовився дати кошти на лікування зубів, відмовився надати кошти на шкільні обіди, не заплатив за групу продовженого дня в школі. ОСОБА_1 її ніколи батьком не був і вона йому потрібна тільки для того, щоб зробити боляче мамі. Вона не буде зустрічатись з ОСОБА_1 незважаючи на рішення судів.

Комісією з захисту прав дітей 01 листопада 2023 року була розроблена комплексна стратегія цільової підтримки ОСОБА_3 , яка вочевидь проявляє ознаки відчуження одного з батьків.

Зазначеною програмою передбачено Центру соціальних служб для сім`ї та молоді: здійснити оцінку потреб сім`ї за місцем проживання дитини з метою визначення потреб у соціальних послугах (за письмовою згодою обох батьків); надати соціально психологічні послуги малолітній ОСОБА_3 та її сім`ї, які будуть визначені у висновку (за згодою батьків та дитини); Кам`янець-Подільському ліцею № 8: здійснити психокорекційну роботу з дитиною (за згодою обох батьків); сімейному лікарю: здійснювати медичний нагляд малолітньої ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 надав згоду на виконання цілей програми. ОСОБА_2 згоду не надала.

Згідно інформації Кам`янець-Подільського ліцею № 8 про виконання програми у межах повноважень, визначених законодавством у сфері освіти практичним психологом закладу проведено індивідуальні бесіди з кожним із батьків окремо (по 3 бесіди), організовано зустріч батьків на якій обговорювались питання спільного виховання дитини, подолання проблем етичного характеру та матеріального забезпечення дівчинки. Результатом зустрічі стало підписання Меморандума про спільне виховання дитини, проте батьки не виконують взяті на себе обов`язки. В ліцеї створена тренінгова група для емоційно-психологічного розвантаження учнів 6 класу ліцею та формування навичок міжособистісного спілкування, однак ОСОБА_3 такі тренінги не відвідує. ОСОБА_3 має бажання займатись в художній школі, але для цього потрібне спеціальне приладдя, яке мама дівчинки не в змозі придбати через свій фінансовий стан, а батько висуває свої умови щодо його придбання, на які ОСОБА_2 не погоджується. В результаті дитина позбавлена умов для розвитку природного таланту.

Згідно інформації Центру соціальних служб для сім`ї та молоді № 1005/01-10 від 21 грудня 2023 року, ОСОБА_2 не надала згоду на здійснення оцінки потреб сім`ї.

Відповідно до пояснень практичного психолога Кам`янець-Подільського ліцею № 8 ОСОБА_6 , наданих у суді першої інстанції, у ОСОБА_3 прослідковується високий рівень особистісної тривожності, конфлікт навколо дитини та психологічний тиск батьків щодо зустрічей стали причиною поглиблення проблем із здоров`ям дитини, вона зустрічалась з батьками, роз`яснювала необхідність змінити обстановку, мати дитини прислухається та належним чином виконує свої обов`язки, батько не прислухається до порад. Батько потрібний в житті дівчинки, тому батькам необхідно налагоджувати стосунки між собою та дитиною.

Під час розгляду справи судом першої інстанції була допитана малолітня ОСОБА_3 , яка пояснила, що з батьком не бажає спілкуватись, але не виключає, що з часом їх відносини можуть змінитись на краще, але для цього потрібний час. На думку дитини почати спілкування можливо через спілкування телефоном, згодом вона зможе погодитись на зустрічі. На даний час такі зустрічі неможливі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанова суду апеляційної інстанції відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з письмовим висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням Кам`янець-Подільської міської ради № 23/20 від 04 серпня 2022 року, наданого на виконання ухвали суду від 26 квітня 2022 року, визначено батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , а саме: необмежене спілкування батька з дочкою засобами зв`язку та в соціальних мережах; у першу і третю неділю місяця з 17 год до 20 год; щосереди та щочетверга відводити ОСОБА_3 до школи, забирати її зі школи та повертати її матері; половину шкільних канікул і святкових днів, повідомивши матір дитини ОСОБА_2 за п`ятнадцять календарних днів.

Встановлюючи порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 , врахувавши закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про можливість визначення порядку періодичних побачень батька з дочкою, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом.

Визначений судами порядок та час спілкування батька з дочкою відповідає інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини та сприяє налагодженню довірливих відносин батька з дитиною.

Доводи касаційної скарги про те, що спілкування батька з дочкою ОСОБА_3 , що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини, оскільки дії позивача негативно впливають на її психологічне та фізичне здоров`я, є безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, під час розгляду справи відповідачкою не доведено неспроможність батька спілкуватися з донькою самостійно, що могло б перешкоджати нормальному її розвитку.

Разом із цим, визначений судами спосіб участі у вихованні дитини може бути змінений за позовом позивача або відповідачки, за наявності доказів на підтвердження того, що це буде відповідати інтересам дитини.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

При цьому, на думку колегії суддів Верховного Суду, розподіл судових витрат здійснено апеляційним судом у повній відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Верховний Суд також враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального

і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення суду першої інстанції у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року, додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов