КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 361/3855/22
провадження № 22-ц/824/1827/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипа Володимира Марковича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2024 року в складі судді Петришин Н. М.,

встановив:

11.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 вересня 2013 року між ПАТ «Укрінбанк», назву якого змінено на ПАТ «Українська інноваційна компанія», та ТОВ «Оленерго» укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 4982, за умовами якого останнє отримало кредитний ліміт на суму 199 000 000 грн на строк до 18 вересня 2015 року включно, розмір процентів за користування кредитом, наданим в гривні, складав 11,25% річних, у доларах США - 8,8%.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Оленерго» за кредитним договором, 13 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» укладено договір застави №2 транспортних засобів, за яким у заставу банку було передано таке майно:

1. автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

2. автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

3. автомобіль «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

4. автомобіль «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

5. автомобіль «Scania», реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

6. автомобіль «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_6 ;

7. автомобіль «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_7 ;

8. напівпричіп «ППЦ», реєстраційний номер НОМЕР_8 ;

9. напівпричіп «ППЦ», реєстраційний номер НОМЕР_9 ;

10. напівпричіп «ППЦ», реєстраційний номер НОМЕР_10 ;

11. напівпричіп «Enerco», реєстраційний номер НОМЕР_11 ;

12. напівпричіп «Merceron», реєстраційний номер НОМЕР_12 ;

13. напівпричіп «Kassbohrer», реєстраційний номер НОМЕР_13 ;

14. напівпричіп «Koscian», реєстраційний номер НОМЕР_14 .

Вартість предметів застави за договором застави №2 склала 5 023 473 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09 березня 2017 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Оленерго», в подальшому ПАТ «Укрінбанк» визнано кредитором ТОВ «Оленерго» з грошовими вимогами на суму 205 650 374,58 грн.

Відповідно до інформації, наданої регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Київській області, ОСОБА_1 стало відомо, що станом на 17.06.2022 належні йому транспортні засоби були перереєстровані на нових власників.

Оскільки згоди на відчуження вказаних транспортних засобів позивач не надавав, вказане майно вибуло з його власності поза його волею.

Посилаючись на вказані обставини просив суд витребувати у ОСОБА_2 напівпричіп марки «Koscian», модель CN22C, тип - спеціальний напівпричіп н/пр. паливоцистерна-Е, 1991 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рама) НОМЕР_15 , реєстраційний номер НОМЕР_14 , зареєстрований Центр ДАІ 8008, дата першої реєстрації 04.10.2007, дата реєстрації 27.09.2014, заставною вартістю 346 451 грн, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_16 , виданого органом Центр ДАІ 8008 27.09.2014 - зареєстрований 15.09.2016, реєстраційний номер НОМЕР_17 .

Протокольною ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3. залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рухоме майно було перереєстровано за ОСОБА_3 внаслідок придбання у торгівельній організації на підставі довідки-рахунку, а згодом на ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2016. Позивачем не надано доказів, які б свідчили, що спірний напівпричіп вибув з його володіння поза його волею.

12.07.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Пилип В. М. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначив, що позивач нікого не уповноважував на здійснення дій щодо продажу спірного рухомого майна на користь інших осіб та не виявляв жодного наміру на його відчуження.

Довідка-рахунок №ААУ361854 від 03.09.2015, яка була видана Обухівською філією ТОВ «Автопровайдер», не містить ані підпису ОСОБА_1 , ані жодних відомостей щодо повноважень Обухівській філії ТОВ «Автопровайдер» на розпорядження майном як посередника. Договір комісії ні з Обухівською філією ТОВ «Автопровайдер», ані з ОСОБА_3 позивач не укладав.

18.11.2017 органом досудового розслідування було зареєстроване кримінальне провадження 00007168, в ході якого було встановлено, що ТОВ «Автопровайдер» не знаходиться ні за адресою своєї реєстрацією в м. Дніпрі, ні за адресою своєї філії в м. Обухів. Допитано засновника та директора ТОВ «Автопровайдер» ОСОБА_4 , який повідомив, що не має жодного відношення до зазначеного товариства.

Вказані обставини дають підстави вважати, що транспортний засіб вибув із володіння позивача поза його волею.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16.

Судом взагалі не досліджувалось, як саме вказаний автомобіль вибув з власності ОСОБА_1 , яким чином він був оформлений на ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 не звертався із заявою про перереєстрацію транспортного засобу, не було надано і акта приймання-передачі транспортного засобу, засвідченого підписом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Зазначає, що лише довідка-рахунок, яка була видана Обухівською філією ТОВ «Автопровайдер», на підставі якої спірний автомобіль було зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 , не може вважатися правовим оформленням переходу права власності від ОСОБА_1 та підтверджувати відчуження майна з досягненням всіх істотних умов договору купівлі-продажу, оскільки він не виявляв наміру реалізувати право на продаж автомобіля, не уповноважував Обухівську філію ТОВ «Автопровайдер» на видачу вказаної довідки-рахунка. Ця довідка не містить ані підпису ОСОБА_1 як власника автомобілів, ані жодних відомостей щодо повноважень Обухівської філії ТОВ «Автопровайдер» на розпорядження майном як посередника. Договір комісії щодо відчуження спірного транспортного засобу позивач не підписував та не уповноважував нікого на здійснення будь-яких дій щодо продажу автомобілів на користь інших осіб. Не містять матеріали справи і актів приймання-передавання спірного автомобіля. Судом дані докази не досліджено та їм не надано належної оцінки.

14.10.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Сімутін Р. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки доводи апеляційної скарги є безпідставними, а оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Пилип В. М. просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Сімутін Р. В. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України майно, відчужене особою, яка не мала на це права, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18)).

Частина перша статті 388 ЦК України стосується випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року між ПАТ «Укрінбанк» та ТОВ «Оленерго» укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 4982, за умовами якого останнє отримало кредитний ліміт на суму 199 000 000 грн на строк до 18 вересня 2015 року включно, розмір процентів за користування кредитом, наданим в гривні, складав 11,25% річних, у доларах США - 8,8%.

13 травня 2015 року між ОСОБА_1 (заставодавець) та ПАТ «Укрінбанк» (заставодержатель) укладено договір застави №2 транспортних засобів, за яким у заставу банкуна забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 20 вересня 2013 року №4982 було передано належні позивачу 14 транспортних засобів та причипів, в тому числі напівпричіп «Koscian», реєстраційний номер НОМЕР_14 .

Вартість предметів застави за договором застави №2 склала 5 023 473 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09 березня 2017 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Оленерго».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04 серпня 2016 року у справі №911/343/16 визнано грошові вимоги ПАТ «Укрінбанк» до ТОВ «Оленерго» за кредитним договором від 20 вересня 2013 року № 4982 у розмірі 205 650 374, 58 грн.

З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області від 19.07.2022 №31/10-2165 вбачається, що станом на 17.06.2022, всі транспортні засоби, що були зареєстровані за ОСОБА_1 , 10.09.2015 перереєстровано на ОСОБА_3 .

Так, відповідно до змісту заяви № 71600482 від 03 вересня 2015 року, ОСОБА_3 звернувся до начальника Києво-Святошинського РЕВ ДАІ з проханням провести операцію «Перереєстрація ТЗ на нового власника за довідкою рахунком», а саме напівпричепа марки KOSCIAN, модель CN22 C, 1991 року випуску, на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №361854 від 03 вересня 2015 року.

Згідно довідки-рахунку серії ААЕ №361854 від 03 вересня 2015 року, виданої Обухівською філією ТОВ «Автопровайдер», ОСОБА_3 продано напівпричіп марки KOSCIAN, модель CN22 C.

Відповідно до реєстраційної картки ТЗ, напівпричіп KOSCIAN, модель CN22 C, тип загальний напівпричіп н/пр-паливоцистерна-Е, 1991 року випуску, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_14 , перереєстровано 10.09.2015 на нового власника за довідкою - рахунком.

15 вересня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № 3246/2016/071735, за яким ОСОБА_3 зобов`язується передати у власність відповідача напівпричіп марки KOSCIAN, модель CN22 C, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_14 .

15 вересня 2016 року вказаний вище напівпричіп перереєстровано на нового власника ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні слідчого управління Головного управління національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування №0007168, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України, за фактом здійснення з боку невстановлених осіб незаконного заволодіння транспортними засобами у кількості 22 штуки, які належали ОСОБА_1 та ТОВ «Оленерго» та перебували у заставі ПАТ «Укрінком».

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, належні позивачу транспортні засоби були передані ним в оренду ТОВ «Оленерго», де працював ОСОБА_3 . Чи передавав позивач ОСОБА_3 свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів на вказане рухоме майно він не пам`ятає.

Заперечуючи проти доводів позивача про те, що спірне рухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею, представник відповідача зазначав, що відповідно до пояснень ОСОБА_3 , які відображені в судовому рішенні у справі №756/6406/22, позивач сам запропонував йому придбати у нього особистий вантажний транспорт, у тому числі й спірні автомобілі, після погодження відповідачем умов купівлі та розрахунку позивачем було надано дозвіл на проведення реєстраційних дій, а саме зняття транспортних засобів з обліку та передачу оригіналів свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, на підставі чого ТОВ «Автопровайдер» виготовлено довідки-рахунки на підтвердження реалізації транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, при здійсненні перереєстрації спірного рухомого майна на нового власника було надано документи, що встановлюють право власності на вказаний транспортний засіб - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_14 , видане на ім`я ОСОБА_1 ( а.с. 95 т.1).

Наявність серед документів, які долучались до заяви про реєстрацію переходу права власності на транспортний засіб, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я позивача свідчить про те, що оригінал вказаного документу був переданий їх власником ОСОБА_3 .

Таким чином, саме позивач розпорядився належним йому транспортним засобом, прийнявши рішення про передачу його в користування і володіння іншій особі, тобто взяв на себе усі ризики щодо можливості неповернення майна у його володіння.

Якщо власник неналежним чином поставився до вибору особи, якій він передав річ, він позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не повернула річ.

У випадку коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року в справі № 761/44057/19, від 19 липня 2023 року в справі №753/18555/19.

Із указаними правовими висновками погодилась Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в справі №752/5281/20, постанова від 11 грудня 2023 року.

Таким чином, оскільки спірний транспортний засіб вибув з володіння власника - ОСОБА_1 за його волею, що не спростовано відповідними доказами, тому таке майно не підлягає витребуванню від добросовісного набувача на підставі віндикаційного позову.

З огляду на вчинення ОСОБА_1 дій, які сприяли тому, що спірний транспортний засіб вибув з його володіння, доводи останнього про те, що він не мав наміру реалізувати своє право на його продаж та не уповноважував жодну особу на видачу довідки-рахунку на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірне майно вибуло з володіння позивача за його волею, за договором, а отже підстав для застосування статті 388 ЦК України немає.

Відповідно до положень частини другої статті 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

У постанові від 23 січня 2019 року у справі № 484/3915/15-ц (провадження № 61-11094св18) Верховний Суд вказав, що довідка-рахунок підтверджує обставини укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки суду не суперечать правовим висновкам, сформульованим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипа Володимира Марковича залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.03.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук