Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1990/24 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Григорусь Н.Й.

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.

секретаря судового засідання Журавської Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №283/1990/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В.,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі- ТОВ «Бізнес позика») Мишевська Н.М., яка діє на підставі довіреності №7 від 24.10.2023 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 460398-КС-003 від 08 листопада 2023 року в розмірі 110371,46 грн, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування поданого позову зазначало, що 08 листопада 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 460398-КС-003 про надання кредиту та додаткової угоди до договору укладеної 12.12.2023.

В свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, істотно порушивши умови кредитного договору, внаслідок чого станом на дату звернення ТОВ «Бізнес позика» звернулось з даним позовом до суду, її заборгованість перед позивачем становить 110371,46 грн, з них: 30000,00 грн тіло кредиту; 78364,97 грн відсотки по кредиту; 2006,49 грн комісія по кредиту, а також понесені судові витрати.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2024 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 460398-КС-003 про надання кредиту від 08.11.2023 у розмірі 110371,46 (сто десять тисяч триста сімдесят одну гривню 46 копійок) гривень, з яких: 30000,00 - заборгованість за тілом кредиту; 78364,97 - заборгованість за процентами, 2006,49 грн. прострочені платежі за комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформленні відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Однак, суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази перерахунку коштів, виписок по її рахунку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить процентну ставку обрахунку заборгованості. Тобто, надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Вважає, що доказів отримання нею кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру матеріали справи не містять.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що 08 листопада 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 виникли правовідносини у сфері договірних зобов`язань, шляхом укладення договору № 460398-КС-003 про надання кредиту(Споживчий кредит. Електронна форма) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 25000,00 грн строком на 24 тижні з кінцевим терміном повернення 24.04.2024, в п. 2.5 договору комісія за надання кредиту: 3750,00 грн (а.с. 20-24).

Вказаний договір укладений через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця, що підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту та паперовими копіями з текстів пропозиції (оферти) укласти договір, прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) укласти договір та договору № 460398-КС-003 про надання кредиту (споживчий кредит. Електронна форма) від 08 листопада 2023 року, а також паспорта споживчого кредиту, яким проінформовано позичальника про його умови, що підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора UA-8761 (а.с. 63-67, 68-72, 39-48).

Також, ТОВ «Бізнес позика» долучено візуальну форму послідовності дій клієнта ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 460398-КС-003 від 08 листопада 2023 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com, згідно з якою ОСОБА_2 , використовуючи номер телефона, ідентифікувався в ІТС та здійснила вхід в особистий кабінет (а.с. 73-74).

Товариство перевірило статус клієнта ОСОБА_2 , надала всю необхідну інформацію для формування Товариством належної пропозиції, натомість Товариство надало клієнту в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання. Клієнт ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором UA-8761.

Кредитор сформував шаблон оферти, яку розмістив позичальнику в ІТС. Клієнт ознайомилася з офертою та прийняла її умови, шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором UA-4627.

Після укладення договору Товариство направило клієнту підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, а також відправило їй документи на електронну пошту. Підписаний договір та Правила кредитування відображено в особистому кабінеті клієнта (а.с. 39-48).

На підтвердження здійснення вищевказаних послідовностей, позивач долучив до матеріалів позову паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено, що ОСОБА_2 08 листопада 2023 року ознайомлено з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, що були надані, виходячи з обраних нею умов кредитування, а також, які наслідки можуть настати в разі невиконання ним своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, зокрема застосування стандартної процентної ставки, а також умови пропозиції (оферти) та прийняття (акцепту) пропозиції укласти договір № 460398-КС-003 про надання кредиту (а.с. 13-15, 63-67, 68-72).

Як вбачається із матеріалів справи, до укладення договору відповідачка самостійно ознайомилась з інформацією про умови кредитування, розміщеній на сайті позивача за посиланням: https: my.dizpozyka.com, після чого заповнила заявку, тим самим зареєструвалася і створила Особистий кабінет.

Під час реєстрації та вході в Особистий кабінет позичальника при укладенні договору відповідачкою було використано номер телефону НОМЕР_1 та електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору та даними договору.

Таким чином, кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 08 листопада 2023 року шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-4627 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі за посиланням: https:dizpozyka.com, відправленого відповідачці на її номер телефону НОМЕР_1 . Стороною позичальника вказано у договорі номер електронного платіжного засобу: НОМЕР_3.

12 грудня 2023 року ТОВ «Бізнес позика» направлено ОСОБА_1 пропозицію укласти додаткову угоду №1 (оферта) до Договору № 460398-КС-003 про надання кредиту від 08 листопада 2023 року (споживчий кредит. Електронна форма) (а.с. 28-29), що також підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного додаткової угоди №1 до Договору про надання кредиту та паперовими копіями з текстів, прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення додаткової угоди №1 до Договору про надання кредиту та підписана ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором UA-0736, а також паспорта споживчого кредиту, яким проінформовано позичальника про його умови, що підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора UA-4847 (а.с. 30-31, 25-27).

Відповідно до умов додаткової угоди №1 (оферти) (а.с. 28-29) ТОВ «Бізнес позика» надає ОСОБА_1 додатковий кредит в сумі 5000,00 грн, в п. 6.1 Додаткової угоди зазначено, що викласти п. 2.6 договору в новій редакції, а саме «загальна сума отриманого кредиту становить 30000,00 грн.», п. 6.2 викласти п. 2.8. договору в новій редакції, а саме орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 65429,57 грн», п. 6.3 викласти п. 2.9 договору в новій редакції, а саме: «п. 2.9 Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 10572,83 процентів», п. 5 Додаткової угоди «комісія за надання додаткової суми кредиту: 750,00 грн».

Згідно з п. 4.2.3. вказаного договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти та інші платежі за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в договорі.

Відповідно до інформаційних довідок ТОВ «Платежі онлайн» від 13.08.2024 №338/08, 08 листопада 2023 відбувся перерахунок коштів в сумі 25000,00 грн на платіжну карту ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 згідно кредитного договору №460398КС-003 від 08.11.2023 без ПДВ та довідкою від 13.08.2024 №339/08 12 грудня 2023 року відбувся перерахунок коштів в сумі 5000, 00 грн. ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 згідно додаткової угоди від 12.12.2023 до кредитного договору №460398КС-003 від 08.11.2023 без ПДВ (а.с. 34, 35).

Свої зобов`язання за договором ОСОБА_1 не виконувала належним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок чого утворилась заборгованість, що згідно розрахунку позивача, становить 110371,46 грн, з них: 30000,00 грн тіло кредиту; 78364,97 грн відсотки по кредиту; 2006,49 грн комісія по кредиту (а.с. 16).

ТОВ «Бізнес позика» долучено до матеріалів справи копію свідоцтва про реєстрацію Фінансової установи, копія витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Бізнес Позика», копія розпорядження Нацкомфінпослуг №1593 від 11.05.2017, докази направлення копії позовної заяви відповідачу (а.с. 22).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із наявності правих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, мотивуючи наступним.

Судом враховано, що принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо підписання угод відповідачем відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», тим самим акцептування пропозицій позивача та укладення кредитного договору та додаткової угоди до нього шляхом введення одноразових ідентифікаторів, а також належного підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, взаємний зв`язок цих доказів в їх сукупності вказують на їх достатність для вирішення питання щодо встановлення обставин, які входять до предмету доказування та заявлені позивачем вимоги підтверджують.

Судом встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення процентів Товариство обґрунтовувало наявністю домовленостей про процентну ставку за кредитним договором, що малася у договорі №460398-КС-003 від 08 листопада 2023 року та з огляду на зміст Паспорту споживчого кредиту, в яких умова щодо процентної ставки погоджена з позичальником під його підпис.

За умовами договору плата за користування кредитом є фіксованою та становить 2,00000000 (стандартна) та 1.15123690 (знижена) за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому договорі, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 10572,83 %.

Відповідно до пункту 4.2.3 вказаного договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти та інші платежі за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в договорі.

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернула належні до сплати грошові суми, порушуючи встановлений графік обов`язкових платежів.

Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання позичальником умов кредитного договору. Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до пункту 3.2 договору. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договорі, плата за користування кредитом нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, що, з огляду на неналежність виконання ОСОБА_1 зобов`язань, був інакшим (більшим), ніж викладено у графіку платежів.

Зважаючи на зазначене, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, правильним є висновок суду першої інстанції про правомірність нарахування ОСОБА_1 заборгованості за відсотками.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилалася на те, що розрахунок кредитної заборгованості не може підтверджувати умови кредитування та суму заборгованості за кредитом без будь-якого підтвердження бухгалтерськими та фінансовими документами.

Однак такі доводи не є обґрунтованими з огляду на те, що позивачем окрім розрахунку кредитної заборгованості надано суду інші належні та допустимі докази щодо умов кредитування та суми заборгованості за кредитом, як то угоди підписані відповідачем відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», якими передбачені усі істотні умови договору, виписка з рахунку відповідача, з якої вбачається надходження коштів в обумовлених договором розмірах та власне розрахунок кредитної заборгованості, який відповідачем жодним чином не спростований.

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13 березня 2025 року.