Провадження № 2/243/18/2025
05 березня 2025 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Соловйової О.О.,
за участю секретаря судового засідання Малахової К.Р.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації до ОСОБА_1 ,
вимоги позивача: про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав,
учасники справи не з`явилися,
негайно після закінчення судового розгляду, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. 20 грудня 2024 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації до ОСОБА_1 про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав.
Зазначено, що мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання своєї малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Не створила належних умов для виховання та розвитку, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться його здоров`ям, його життям, його місцем знаходження. На теперішній час стоїть питання підтвердження статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, або повернення дитини на виховання до родини. Мати, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодного разу не звернулася до Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області з заявою про повернення дитини на виховання до родини або з питання щодо можливості спілкування з сином.
Приймаючи до уваги викладені факти, а також необхідність вирішення питання щодо подальшої долі дитини, надання їй соціального захисту та подальше їх оформлення, Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області вважає необхідним відібрати без позбавлення батьківських прав у матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Посилаючись на положення ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 170 СК України позивач просив постановити рішення суду, яким відібрати без позбавлення батьківських прав у матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Представник позивач надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, при ухваленні рішення просив врахувати висновок Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
3. Відповідно до ухвали суду від 26 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі, запропоновано відповідачці у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено підготовче судове засідання.
4. Ухвалою суду від 27 січня 2025 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду.
5. Оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
6. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом.
7. Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 82 від 14.02.2020, зроблений Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_1 , є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
9. Згідно акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України, про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я б/н від 15.01.2020, підписаний завідуючою неонтологічним відділенням комунального некомерційного підприємства «Обласний перинатальний центр м. Краматорськ» ОСОБА_7 , лікарем педіатром неонатологом неонатологічного відділення ОСОБА_8 , завідуючим відділенням Видиш Л.А., директором неонтологічним відділенням комунального некомерційного підприємства «Обласний перинатальний центр м. Краматорськ» Птиця Т. А., інспектором ЮП Краматорського МВ ГУНП України в Донецькій області ст. лейтенантом поліції Гончаровою І.О., заступником начальника Служби у справах дітей Чибор Н.Д., малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був покинутий в неантологічному відділенні комунального некомерційного підприємства «Обласний перинатальний центр м. Краматорськ» матір`ю ОСОБА_1 .
10. Згідно рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 18.03.2020 № 525 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_2 », малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
11. Згідно розпорядження начальника Слов`янської міської військової адміністрації від 10.08.2023 № 917 «Про влаштування до дитячого будинку сімейного типу на виховання та спільне проживання малолітньої дитини», малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_5 та ОСОБА_6
12. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 17.08.2023 № 3/128 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Висновок дійсний до 15 лютого 2024 року.
13. Згідно листа від 17.06.2024 № 1070, наданого завідуючим комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 14.06.2024 була відвідана на дому лікарем-психіатром ДВ ОКПЛ м. Слов`янськ. Двері ніхто не відчинив, спілкуватися з лікарем не захотіла, пізніше сама зателефонувала до диспансеру та повідомила, що на ЛКК вона не з`явиться, бо їй це не потрібно. Підстав для примусового лікування ОСОБА_1 не має. Провести ЛКК для ОСОБА_1 на теперішній час не має можливості.
14. Згідно листа від 02.12.2024 № 1893, наданого завідуючим комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у телефонній розмові повідомила, що на ЛКК вона не з`явиться, бо їй це не потрібно. Підстав для примусового лікування ОСОБА_1 не має. Провести ЛКК для ОСОБА_1 на теперішній час не має можливості.
15. Зі змісту висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, вбачається, що мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Не створила належних умов для виховання та розвитку, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться його здоров`ям, його життям, його місцем знаходження. На теперішній час стоїть питання підтвердження статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, або повернення дитини на виховання до родини. Мати, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодного разу не звернулася до Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області з заявою про повернення дитини на виховання до родини або з питання щодо можливості спілкування з сином. Враховуючи вищевикладене, а також рішення комісії з питань за1хисту прав дитини від 12.12.2024, Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації вважає, що у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доцільно відібрати без позбавлення її батьківських прав малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
V. Оцінка суду.
16. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
17. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
18. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
19. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
20. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
21. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
22. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.
Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
23. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.
24. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
25. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.
26. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
27. З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21).
28. Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини. З іншої сторони відповідачкою в судове засідання не надано доказів, що спростовують зазначені обставини.
29. Враховуючи вищезазначені нормативні приписи у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже вона є матір`ю з низьким виховним потенціалом, неналежним чином виконує батьківські обов`язки, не створила належних умов для його виховання та розвитку, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться його здоров`ям, життям, місцем знаходження. Відповідачка самоусунулись від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання своєї дитини, жодного разу не звернулася до Служби у справах дітей із заявою про повернення дитини на виховання до родини або з питання щодо можливості спілкування з сином. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, з урахуванням віку хлопчика, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення в цій частині позовних вимог.
30. Положенням ч. 4 ст.170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує обставини майнового і сімейного стану відповідачки та бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України, тобто 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 70 % доходу цієї особи. Враховуючи, що відповідачка працездатна, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає справедливим стягнути з відповідачки на утримання її дитини аліменти у розмірі 1/4 частини її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
31. Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
32. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
33. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Таким чином, при розгляді зазначеної справи об`єктом справляння судового збору є вимога про відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав та вимога про стягнення аліментів.
34. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із зазначеними вимогами, тому з відповідачки у дохід держави підлягає стягненню судовий збір за кожну позовну вимогу окремо.
35. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2024 року складає 3028,00 грн. Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 08.04.2024, тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 968,96 грн. (1211,20 х 0,8) за кожну позовну вимогу, який слід стягнути з відповідачки на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71, 170 Сімейного кодексу України, суд,
1. Позовні вимоги органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації до ОСОБА_1 , про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав задовольнити.
2. Відібрати малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , без позбавлення її батьківських прав.
3. Стягувати зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.12.2024 року і до досягнення ОСОБА_2 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , на особовий рахунок дитини, відкритий у відділенні ПАТ «Державний Ощадний Банк України»
4. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повний текст рішення суду виготовлений 14.03.2025.
Суддя О.О. Соловйова