ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1881/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Слуговіни Ю.П.,

представника позивача - Літвінової О.Г. ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Дарницького районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 з позовом про розірвання шлюбу в обґрунтування якого зазначила, що з 12.03.1999 року перебуває в шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану жовтневого району м. Києва, актовий запис №139. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 .

Посилаючись на те, що спільне життя з чоловіком не склалось через те, що в них відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у них на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги.

Спільне господарство вони не ведуть, фактично проживають окремо один від одного, а тому вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 47).

24.10.2024 рокувід відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що у них з позивачкою э неповнолітня дочка, яка проживала з ними. Їх з позивачкою спільні інтереси не зникали, навіть зараз вони знаходять спільну мову і взаєморозуміння. Він вірить, що збереження сім`ї можливе. Спільне господарство вони не припиняли, позивачка наразі знаходиться за кордоном у відрядженні. Хоча в шлюбі і виникали деякі непорозуміння, вони не можуть стати підставою для розірвання шлюбу (а.с. 74-77).

28.10.2024 року від позивачки ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб. В обґрунтування посилається на те, що їх з відповідачем подружні стосунки припинили існування багато років тому. Попри спільне проживання в одній квартирі, їх співіснування більше нагадувало сусідські відносини, а не шлюб. Протягом багатьох років вона стикалася з психологічним тиском та приниженнями з боку мого чоловіка. Він часто підвищував голос, вдавався до використання нецензурної лексики, знецінював мої досягнення та проявляв неповагу до мене як особистості. Це відбувалося у присутності їх неповнолітньої доньки. Зазначає, що її рішення розлучитися є усвідомленим і остаточним. Шлюб - це добровільний союз двох людей, і ніхто не може змусити мене залишатися в стосунках, які завдають мені біль і розчарування (а.с. 78-85).

Крім того, 24.10.2024 рокувід відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про надання йому з позивачкою 6-місячного строку на примирення (а.с. 72-73).

Ухвалою суду від 15.11.2024 року сторонам надано строк для примирення який не може перевищувати 2 (два) місяці (а.с. 107-109).

Ухвалою суду від 20.01.2025 року поновлено провадження у справі та призначене судове засідання (а.с. 109).

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 адвокат Літвінова О.Г., підтримала позов з підстав викладених у ньому та просила задовольнити, зазначила, що позиція позивачки не змінилась і вона бажає розірвати шлюб з відповідачем.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, зазначив, що він проти розірвання шлюбу та бажає примиритися з позивачкою.

Заслухавши представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12.03.1999 року між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану жовтневого району м. Києва, що підтверджується актовим записом №139, на підставі якого видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актом № 497, на підставі якого Судом 11 Уряду Федерального округу місто Мехіко, Сполучені Штати Америки, видано свідоцтво про народження № НОМЕР_1 (а.с. 14-18).

Спільне життя позивачки з відповідачем не склалось, через те, що в сторін відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. У сторін на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги.

Спільне господарство сторони не ведуть, фактично проживають окремо один від одного, а тому позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам.

Судом, з метою збереження сім`ї, за клопотанням відповідача подружжю надавався строк на примирення, але після закінчення строку на примирення від позивачки не надійшло заяв про відмову від позову чи залишення позову без розгляду, що свідчить про те, що сторони не примирились і позиція позивачки не змінилась. Крім того, відповідач не надав доказів того, що ним вживались будь-які заходи для примирення подружжя.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Клопотань про зміну прізвища від позивачки не надходило.

На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та керуючись ст.ст. 12, 80, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладений 12.03.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва, Україна, актовий запис №139.

Після набрання рішенням законної сили направити його копію до Дарницького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Л.М. Осіпенко