Номер провадження: 22-ц/813/3549/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Янковська Інна Валентинівна, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2024 року, повний текст якого складено 11.12.2024 року та ухваленого під головуванням судді Яреми Х.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину,

встановив:

25.06.2024 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення

аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони у період з 18.05.2016 року по 15.11.2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, позивачка із сином проживають у Німеччині.

Щомісячно позивач витрачає 400 євро на утримання сина.

Посилаючись на те, що відповідач є особою працездатного віку, має у власності нерухоме та рухоме майно, однак надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина в недостатньому розмірі, позивач просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 27.11.2024 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 8 000,00 грн. щомісячно починаючи з 19.06.2024 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.62-66).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Янковська І.В. ставить питання про зміну рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2024 року та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.75-78).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Крупка О.О. просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.99-102).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 17.03.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч.4, 6 ст. 19, ч.ч.1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а саме: 17.03.2025 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.01.2025 року (а.с.90-91), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (а.с.92,95,98), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву частково та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 8 000,00 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має можливість надавати допомогу у такому розмірі (а.с. 62-66).

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновком суду першої інстанції в частині суми стягнення аліментів, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей сторін по справі, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у період з 18.05.2016 року по 15.11.2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.16-18).

Під шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10)

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю (а.с.11).

Інших утриманців у ОСОБА_3 немає.

Відповідачем на рахунок позивачки у період з 04.09.2023 року по 08.04.2024 року було перераховано кошти у загальному розмірі 76 950,00 грн., тобто більше ніж по 10 000 грн. на місяць (а.с.23).

Доказів про доходи позивачки матеріали справи не містять. Однак, остання в позовній заяві зазначала, що отримує щомісячно дохід близько 15 000,00 16 000,00 грн. (а.с.1).

Згідно довідки, ОСОБА_1 працює у ПП «СІГО-МАРІН» та його дохід за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року склав 8 460 грн., за період з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року 0,00 грн. (а.с.50).

Будь-яких інших відомостей про доходи ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є власником наступного нерухомого майна:

-земельної ділянки, загальною площею 0,0129 га;

-земельної ділянки, загальною площею 0,0699 га;

-домоволодіння, загальною площею 147,5 кв.м.;

-1/3 частини квартири, загальною площею 67,2 кв.м.;

-квартири 83,5 кв.м. (а.с.21-22).

Разом з тим, стягуючи з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 8 000,00 грн., суд першої інстанції не взяв до уваги про відсутність офіційних доходів у відповідача та прийшов до помилкового висновку про стягнення аліментів у зазначеному розмірі.

В сенсі положень ст. 182 СК України, зазначені обставини є суттєвими для вирішення питання щодо визначення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітнього сина.

Таким чином, враховуючи, що апелянт відповідач у справі, немає, окрім ОСОБА_3 , інших утриманців, є особою працездатного віку, фізично здоровою особою, має у власності нерухоме майно та статки апелянта дозволяють утримувати вказане нерухоме майно, однак в матеріалах справи відсутні докази про доходи відповідача, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються з апелянта на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина до 6 000,00 грн. щомісячно.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, підприємство, де він працює, фактично не працює та виплату заробітної плати не здійснює. Зазначає, що будь-яких інших доходів він не має.

Проте, той факт, що відповідач офіційно не має постійного доходу, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання свого неповнолітнього сина та сплачувати аліменти на його утримання.

Доводи апелянта про те, що він має змогу утримувати неповнолітню дитину шляхом виплати аліментів на її утримання щомісячно в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складає 1 598,00 грн., на думку колегії суддів поставить неповнолітню дитину в скрутне матеріальне становище, зробить її рівень життя, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, значно низьким, що є недопустимим.

Колегія суддів зазначає, що дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, офіційно працевлаштований та має постійний дохід, крім неповнолітнього сина інших утриманців не має, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, рішення суду змінити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2000,00 грн. щомісячно.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Янковської І.В. підлягає частковому задоволенню, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2024 року зміні, з ухвалення постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 6 000,00 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на 26,63%, апелянту ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 387,05 грн. (1 453,44 х 26,63% = 387,05).

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Янковської Інни Валентинівни задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОККП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6 000,00 (шість тисяч гривень 00 копійко) щомісячно, починаючи з 19.06.2024 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 , РНОККП: НОМЕР_1 , за рахунок державного бюджету сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 387,05 (триста вісімдесят сім гривень 05 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова