Миколаївський районний суд Миколаївської області

Справа № 480/1857/15-ц
Провадження № 2/945/61/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Кінек Г.О., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - позивач),правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», звернулося до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом з подальшим уточненням до ОСОБА_3 (далі відповідач - 1) та ОСОБА_1 (далі відповідач - 2) про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 29.05.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем - 1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого відповідачу - 1 було надано кредит у сумі 34500,00 доларів США. Кредит надано на строк до 29 травня 2015 року, розмір процентної ставки складає 13,50% річних. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позичальником ОСОБА_3 , 29 травня 2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та відповідачем - 2 укладено Договір поруки № 202956, відповідно до умов якого відповідач - 2 зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем -1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 0 від 29 травня 2008 року. 08.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» продало (відступило) права вимоги за кредитами та передало їх Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», а Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» погодилось придбати права вимоги за кредитами, прийняло їх та сплатило ціну купівлі. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач - 1 належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 29.07.2015 заборгованість відповідача - 1 перед позивачем складає 103489,16 доларів США, з яких: основна сума заборгованості за кредитом - 34500,00 доларів США, сума заборгованості за відсотками 46822,23 доларів США, пеня - 458116 грн. 35 коп.; 3% річних від простроченої суми основної заборгованості за кредитом 17424 грн. 42 коп.; 3% річних від простроченої суми заборгованості за відсотками - 12948 грн. 28 коп. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем -1 зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 29.05.2008, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором.

28.08.2020року відповідачем ОСОБА_1 подано клопотання про застосування строку позовної давності та відзив в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі,посилаючись на те,що кредитні зобов`язання були повністю погашені шляхом передачі банку заставного майна - Hyundai Sonata 2.01.2008 року випуску, об`єм двигуна 1997. № кузову НОМЕР_1 , що є власністю ОСОБА_3 , грошові кошти від продажу якого було внесено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Поданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності, має арифметичні помилки, в розрахунку не враховано сума погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок заставного автомобіля, заборгованість за кредитним договором була списана банком за рахунок резервів, що випливає з виписки самого банку, але ці дані не співпадають з іншими розрахунками банку. Крім того, під заставу автомобіля було оформлено два кредитні договори № 0 від 29.05.2008 та № 0 від 29.05.2008 року. Також, вважає, що позивачем було пропущено шестимісячний строк пред`явлення вимог до поручителя, через те, що АКІБ «УкрСиббанк» вимагав дострокового повернення заборгованості шляхом надсилання листа-вимоги. Крім того, не враховано, що при погашенні заборгованості частинами щомісячно, строки позовної давності розпочинаються за кожним платежем, та вимоги мають бути пред`явлені до поручителя до збігу 6 місячного строку з дати настання несплати чергового платежу. Більш того, відповідач має право подати заяву про застосування строків позовної давності щодо основного зобов`язання та процентів, пені, тощо 3 роки та 1 рік відповідно. Згідно п.2.1. кредитного договору №0 від 29.05.2008 року «2.1. У забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань в повному обсязі Позичальника надається порука ОСОБА_1 згідно договору поруки №202959 від 29.05.2008 року, а також позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно, а саме: транспортний засіб: марка Hyundai Sonata 2.01. 2008 року випуску, колір сірий, тип ТЗ легковий седан, номер агрегата шасі НОМЕР_1 , державний номер № НОМЕР_2 ». Між відповідачами та керівництвом банку було досягнуто домовленість щодо погашення заборгованості за кредитом за рахунок продажу заставного майна. 14.10.2008 року заставодавець - власник автомобіля ОСОБА_3 виписав довіреність №5642 від 14.10.2008 року на особу - ОСОБА_4 . Відповідальні працівники банку повідомили, що далі самостійно переоформлять автомобіль на нового власника відповідно до вимог закону, а грощі з продажу автомобіля буде зараховано в рахунок погашення зобов`язань за кредитним договором. Працівники банку повідомили, що заборгованість за кредитним договором погашена. Відповідно до поданих позивачем розрахунків, позикодавець ПАТ «УкрСиббанк» самостійно, на свій власний розсуд, без повідомлення про це позичальника та поручителя прийняв рішення про списання безнадійної заборгованості за рахунок спеціального резерву банку і 20.12.2011 року списав безнадійну заборгованість за кредитним договором №0 від 29.05.2008 року, і відніс її на збільшення валових витрат банку, отримав відшкодування від держави, втратив право вимоги за кредитним договором №0 від 29.05.2008 року. Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» з часу отримання відшкодуванні втратив право вимоги за кредитним договором №0 від 29.05.2008 року. Оскільки ПАТ «УкрСиббанк» втратив право вимоги за кредитним договором №0 від 29.05.2008 року через списання заборгованості, то на його думку продати право вимоги за цим кредитним договором Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» ПАТ «УкрСиббанк» не міг. Згідно із пунктом 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною, що передбачено в пункті 1.4 договору поруки. У пункті 2.2 договору поруки обумовлено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги. Відповідно до пункту 3.1 договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. Листом №138-3131-13-946 від 18.05.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» повідомив про встановлення нового строку повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором - 32 дні з дня отримання Позичальником листа про встановлення нового строку повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором та вимагав дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та комісій згідно з кредитним договором в повному обсязі. «Пунктом 2.2 Договору поруки встановлено, що у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань по Кредитному договору, Банк має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання на 10-ий день з моменту невиконання Позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору. Тобто 18.05.2009 року - це 10 - ий день з моменту невиконання Позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору та 42 день з моменту отримання позичальником листа про встановлення нового строку повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором - з 06.04.2009 року - дата отримання Позичальником листа про встановлення нового строку повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору, сторони встановили два альтернативних правила щодо настання термінів дострокового повернення кредиту і сплати за кредит, а також щодо того, з якого моменту вони вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку. За наведених обставин є, також, наявними підстави для застосування абзацу 3 пункту 6.2 кредитного договору. Відповідно, починаючи з 41 календарного дня, у банка виникло право пред`явлення відповідної вимоги - як до позичальника, так і до поручителя - про дострокове повернення кредитних коштів шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду. Сторони визначили наведені правила у договорі, встановили обов`язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд. При цьому зміст вимоги банка, направленої до позичальника та поручителя, не може містити зміни інших умов кредитного договору, окрім зміни умов щодо строку його виконання, саме в цьому й полягає правовий сенс такої вимоги кредитора, направленої боржникам. Враховуючи, що таке рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме банком, незалежно від того, чи отримали позичальник та поручитель такі повідомлення, згадані зміни настали та є обов`язковими для позивача, це зумовлювало обов`язок банка пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, визначеної в договорі.Оскільки позов до суду був поданий лише 02.09.2015 року, то шестимісячний строк предявлення позову до поручителя був пропущений. Крім того, позивачем було пропущено загальний та спеціальний строки позовної давності, встановлені ст.ст. 257, 258 ЦК України.

Ухвалою Миколоаївського районного суду Миколаївської області від 14.06.2021 року Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" змінено на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал".

05.10.2021 року представником позивача ТОВ "Вердикт Капітал" подано відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що 08.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» погодилось продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», а Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» погодилось придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну купівлі. Права вимоги за кредитами переходять від Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», та з урахуванням інших зобов`язань, викладених у цьому Договорі, зобов`язання Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» передати права вимоги за кредитами Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» є виконаним з моменту підписання Акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття. З приводу обставини наявності боргу. Станом на дату набутого права грошової вимоги як ПАТ «Дельта Банк» так і ТОВ «Вердикт Капітал», за позичальником обліковувалась заборгованість, тобто, було відступлено дійсне, наявне зобов`язання. Протилежного поручителем не доведено. ТОВ «Вердикт Капітал» в момент набутого права грошової вимоги до позичальника та поручителя не отримувало жодних документів на підтвердження відчуження заставного автомобіля в рахунок погашення боргу в 2008 році. Додатки, долучені до відзиву на позовну заяву також не містять відомостей із приводу реалізації автомобіля банком в рахунок погашення боргу. Із врахуванням вищезазначеного, обставина продажу автомобіля в рахунок погашення боргу не доведена. Обґрунтовуючи заяву про застосування строку позовної давності, представником відповідача за основу взято лист № 138-3131-13-946 від 18.05.2009, який на думку позивача не може бути належним, достовірним та допустимим доказом із огляду на наступне. У відповідності до п. 3.4.3 Кредитного договору, Позичальник має право достроково повернути Банку всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування Банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку визначеному розділом 6 Договору та/або умов Кредитного договору. У відповідності до п. 6.2 Кредитного Договору, в разі застосування Банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 Договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: Банк повідомляє про встановлення нового терміну повернення кредиту; Термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважається таким, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку із 32 календарного дня, рахуючи із дати одержання позичальником повідомлення Банку про дострокове повернення кредиту. У відповідності до п. 1.2 Договору поруки, термін виконання основного зобов`язання -29 травня 2015 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інший термін виконання основного договору. Факт дострокової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором не має місця, так як матеріали справи не містять відомостей про дострокову вимогу сплати боргу, яка була б надіслана на адресу позичальника - ОСОБА_3 . Більш того, не є допустимим доказом лист № 138-3131-13-946 від 18.05.2009, який долучено до заяви про застосування строку позовної давності, так як спосіб отримання даного документу не відомий, поручителем не долучено доказів отримання останнього та лист жодним чином не завірений. Із системного аналізу вищезазначеного вбачається, що питання дострокового погашення кредиту та надіслання вимоги Банком про таке погашення стосується позичальника за кредитним договором. Пред`явлення вимоги про дострокову сплату заборгованості, виходячи із Кредитного договору та Договору поруки має місце лише до позичальника, а не до поручителя. Тобто, матеріали справи не місять відомостей з приводу надіслання на адресу саме позичальника дострокової вимоги про сплату боргу, та не місять самої вимоги. Вимога ж до поручителя не передбачена ні умовами кредитного договору, ні договором поруки. Більш того, лист, який надсилався поручителю жодним чином не завірений, доказів отримання останнього поручителем не надано. Разом із тим, у вимозі зазначено, що між ОСОБА_1 та Банком було укладено Кредитний договір № 0, що не відповідає дійсності, так як ОСОБА_1 виступав поручителем у відповідності до умов Договору поруки від 29 травня 2008 року. Все вищезазначене виключає можливість стверджувати, що факт надіслання дострокової вимоги про стягнення боргу мав місце в 2009 році. Пунктом 1.2.2 Кредитного договору передбачено повернення кредиту в повному обсязі не підліше 29 травня 2015 року. В даному випадку, сторонами обумовлений строк повернення всієї суми заборгованості за кредитом не пізніше 29 травня 2015 року, а тому, кредитор про порушення свого права дізнався 30 травня 2015 року і саме із цієї дати почався перебіг строку позовної давності і вже в серпні 2015 кредитор звернувся із позовною заявою про стягнення боргу до суду. Аналогічно не має місця обставина припинення поруки, так як у відповідності до п. 1.2 Договору поруки термін виконання основного зобов`язання 29 травня 2015 року, а договір діє до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за основним договором (п. 3.1). Згідно пункту 1.2, 3.1 договору поруки, цей договір набирає чинності із дати його підписання сторонами і діє до повного виконання Боргових зобов`язань за Кредитним договором. Так як зобов`язання за Кредитним договором не були припинені, припинення поруки не настало. Все вищезазначене дає підстави вважати, що порука не була припинена, а отже, поручитель несе солідарну відповідальність із позичальником перед кредитором, а позиція Відповідача не обґрунтована. На підставі вищезазначеного, позивач переконаний в тому, що в рамках даної справи не має місця припинення поруки.

08.11.2021року відповідачем ОСОБА_1 було подано до суду заперечення на відповідь на відзив,в якому просить відмовити з задоволені позову в повному обсязі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, з поданої до суду заяви вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без участі його представника.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скотников О.М. у судовому засіданні просили залишети без розгляду усі заявлені відповідачем клопотання, заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні та застосувати строк позовної давності.

У судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу сдового засідання, було постановлено про залишення без розгляду завлених клопотань ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 29.05.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та відповідачем - 1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач 1 прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 34500,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором.

Відповідно до п.п. 1.2.1., 1.2.2. Кредитного договору надання кредиту здійснюється 29.05.2008. Відповідач 1 зобов`язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 29.05.2015. При цьому, відповідач 1 також зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 640,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п. 1.3.1., 5.2. цього Договору.

Згідно з п. п. 1.3.1., 1.3.3 Кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших тридцяти календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,50% річних. Проценти нараховуються на суму кредиту, що надана банком позичальнику і ще не повернута останнім у власність банку відповідно до умов Договору.

Строк сплати кредиту та нарахованих процентів 27 числа кожного місяця, наступного за тим, за який було видано кредит (п. 1.3.4 Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору цільове призначення кредиту кредит надається відповідачу 1 для його особистих потреб, а саме: на придбання транспортного засобу.

Згідно з п. 1.5. Кредитного договору банк зобов`язався надати відповідачу 1 кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача 1 за № НОМЕР_3 у банку, код банку (МФО) 351005.

Пунктом 2.1. Кредитного договору передбачено, що у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань в повному обсязі відповідача 1 за Договором надається порука ОСОБА_1 (відповідач 2).

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за порушення відповідачем 1 термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Договором та/або Кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від відповідача 1 додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті.

29.05.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем - 2 був укладений Договір поруки № 202956 (далі Договір поруки), відповідно до умов якого відповідач 2 зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем 1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 0 від 29.05.2008, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем 1, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п. 1.3. Договору поруки відповідач 2 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і відповідач - 1, за всіма зобов`язаннями останнього за Кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Кредитного договору.

Згідно з п. 1.4. Договору поруки відповідальність відповідачів є солідарною.

На виконання умов Кредитного договору Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» був наданий відповідачу 1 кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача 1 № НОМЕР_3 у банку, код банку (МФО) 351005, що підтверджується заявою на видачу готівки № 16 від 02.06.2008 р., заявою на переказ готівки № 39 від 29.05.2008, а також заявою відповідача 1 про надання йому кредиту від 07.05.2008.

08.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» погодилось продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», а Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» погодилось придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну купівлі. Права вимоги за кредитами переходять від Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», та, з урахуванням інших зобов`язань, викладених у цьому Договорі, зобов`язання Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» передати права вимоги за кредитами Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» є виконаним з моменту підписання Акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття.

З Акту прийому-передачі Документації за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, вбачається, що 03.01.2012 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» уклали даний Акт прийому-передачі про те, що на виконання п. 4.2 Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» передало, а Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» прийняло документи щодо стягнення заборгованості відповідача 1 за Кредитним договором.

19.01.2012 позивач листами за вихідними № № 01/0445/12-12, 01/0445/12-13, які були направлені рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідачів, письмово повідомив відповідачів про заміну кредитора у зобов`язанні.

Свої зобов`язання за Кредитним договором відповідач 1 належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 29.07.2015 заборгованість відповідача - 1 перед позивачем складає 103489,16 доларів США, з яких: основна сума заборгованості за кредитом - 34500,00 доларів США; сума заборгованості за відсотками 46822,23 доларів США; пеня - 458116 грн. 35 коп.; 3% річних від простроченої суми основної заборгованості за кредитом 17424 грн. 42 коп.; 3% річних від простроченої суми заборгованості за відсотками 12948 грн. 28 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України ( ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, правовідносини, які склалися між АТ «УкрСиббанк» та відповідачем 1 є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України перебачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд приходить до висновку, що відповідач 1 порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконав свого зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, як в свою чергу, не виконав своїх зобов`язань відповідач 2, який виступив поручителем відповідно до укладених ним з банком договору поруки.

Відтак, суд вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту та договору поруки були порушені права позивача за захистом якого він звернувся, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Разом з цим, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин в частині вимог до позивача 2 строк позовної давності, про що було заявлено в судовому засіданні відповідачем 2 та подано відповідну заяву.

Сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у цьому договорі та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом тридцяти одного календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на тридцять другий календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом сорока календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на сорок перший календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За змістом даної норми у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів можуть бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку. У випадку незаявлення такої вимоги порука припиняється відповідно до ч.4ст.559 ЦК України (правовий висновок у постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 року у справі № 6-33цс12).

Якщо погашення кредиту визначено періодичними платежами, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15; від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16; від 23 грудня 2015 року у справі № 6-436цс15; від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15; від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623цс17; від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16; від 14 червня 2017 року у справі № 6-1009цс17 та інших.

Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 та від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц, де Велика Палата, зазначила, що порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

Під час розгляду справи відповідачем 2 до суду надано копію письмової вимоги про дострокове погашення зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, які направлялися банком 18.05.2009року.

Із зазначеного вбачається, що 18.05.2009 року Банк скористався своїм правом щодо направлення вимоги до поручителя, порядок направлення якої передбачено договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до кредитного договору, сторони встановили термін дострокового повернення кредиту і сплати за кредит, а також щодо того, з якого моменту вони вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку.

Починаючи з 41 календарного дня, у банка виникло право пред`явлення відповідної вимоги - як до позичальника, так і до поручителя - про дострокове повернення кредитних коштів шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду.

Сторони визначили наведені правила у договорі, встановили обов`язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами ч. 3 ст. 6 ЦК України на власний розсуд. При цьому зміст вимоги банка, направленої до позичальника та поручителя, не може містити зміни інших умов кредитного договору, окрім зміни умов щодо строку його виконання: саме в цьому й полягає правовий сенс такої вимоги кредитора, направленої боржникам.

Враховуючи, що таке рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме банком, незалежно від того, чи отримали позичальник та поручитель такі повідомлення, згадані зміни настали та є обов`язковими для позивача, це зумовлювало обов`язок банка пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, визначеної в договорі.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 2-1283/11.

А відтак, банк, направивши відповідачу 2 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, відповідно до ст. 1050 ЦК України у 2009році, - змінив строк виконання основного зобов`язання. Позичальник на 41 календарний день вважається таким, що є повідомлений, й починаючи з цієї дати у банка виникло право протягом шести місяців звернутися до суду з відповідним позовом до поручителя.

На підставі вищевказаного, суд прийшов до висновку, що із позовом про стягнення заборгованості до поручителя банк звернувся лише 02.09.2015 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року (справа №564/2199/15) прийшов до висновку, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.03.2019 року у справі № 648/3491/15, у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12-ц) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Настання строку кредитування за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В постанові від 22.05.2018 року у справі N 369/6892/15 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що, виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Частиною першоюстатті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 ЦК України.

За умовами договору поруки договір поруки набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний періоду часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина перша-друга статті 252 ЦК України).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15,з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. У такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594 цс 18), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц (провадження № 61-14987 сво 19).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Даючи оцінку викладеним доводам учасників, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно Банк мав пред`явити позов про стягення боргу з поручителя протягом шести місяців після спливу зазначеного строку, чого не зробив. Вказаний шестимісячний строк є преклюзивним (присічним) і поновленню не підлягає. Виходячи із положення договору про надання споживчого кредиту, дати направлення вказаної вище вимоги банку відповідачу 2 та те, що строк повернення кредиту настає на сорок перший день з дати відправлення вимоги банку, суд приходить до висновку, що позивач пропустив передбачений законом строк для звернення до суду за захистом порушеного права, підстав вважати, що він пропущений з поважних причин немає, а тому в задоволенні позовних вимог в частині до відповідача 2, ОСОБА_1 , слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідач 1,ОСОБА_3 , своїм правом на подання відзиву не скористався, доказів належного виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів суду не надав, розрахунок заборгованості, складений представником позивача, не спростував, заяв про застосування строку позовної давності не подавав,підтвердження направлення йому банком вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом не надав.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено правомірность стягнення з відповідача 1 передбаченої умовами договору суми заборгованості,з огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача 1 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 549, 599, 610, 611, 627, 629, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (вул.Кудрявський узвіз,буд.5-б, м.Київ, 04053, код ЕДРПОУ: 36799749) заборгованість за кредитним договором № 0 від 29.05.2008 у сумі 103489,16 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (вул. Кудрявський узвіз,буд.5-б, м.Київ, 04053, код ЕДРПОУ: 36799749) судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 ) про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 07.03.2025року.

Суддя М.М.Войнарівський