Номер провадження: 22-ц/813/1428/25
Справа № 522/9185/22
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач Одеська міська рада, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватне підприємство «Марлет», ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Наталія Олександрівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Ганна Анатоліївна, Державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіна Лілія Володимирівна, Державний реєстратор Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк Аліна Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Ковтун Ю.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного підприємства «Марлет», ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Наталія Олександрівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Ганна Анатоліївна, Державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіна Лілія Володимирівна, Державний реєстратор Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк Аліна Олександрівна про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання недійсними договорів дарування, визнання недійсними актів прийому-передачі нерухомого майна, визнання недійсним рішення загальних зборів та припинення права власності на нежитлові приміщення,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року Одеська міська рада звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що 24.10.2008 Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яким посвідчено, що вказаний об`єкт в цілому належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності.

На підставі вказаного свідоцтва 03.03.2009 державним реєстратором Комунального підприємства «ОМБТІ та РОН» прийнято рішення про державну реєстрацію за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (РНМ: 26613571).

25 липня 2015 року приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О. прийнято рішення (з відкриттям розділу) № 23152949 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

Підставою для проведення державної реєстрації права власності стали: договір купівлі-продажу нерухомого майна АДРЕСА_3 , та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2001 без номеру судової справи.

25 липня 2015 року між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний) укладено договір дарування спірних нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О. та зареєстрований в реєстрі за № 636.

Того ж дня приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О. на підставі вищенаведеного договору дарування прийняте рішення № 23153634 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2

23 березня 2017 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний) укладено договори дарування часток спірних нежитлових приміщень (по 1/2 частині), які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. та зареєстровані в реєстрі за № 396 та № 399.

Того ж дня на підставі договорів дарування приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. прийнято рішення № 34420725 та № 34421394 про державну реєстрацію права власності по частині нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3

24 грудня 2020 року за актом прийому-передачі нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2134, 2135, ОСОБА_3 передав, а Приватне підприємство «Марлет» прийняло спірні нежитлові приміщення.

31 грудня 2020 року на підставі вказаного акту державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіною Л.В. прийнято рішення № 56040168 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за Приватним підприємством «Марлет».

16 лютого 2021 року загальними зборами ПП «Марлет» прийнято рішення про виключення ОСОБА_4 зі складу учасників юридичної особи; повернення їй вкладу із статутного капіталу приватного підприємства шляхом передачі нерухомого майна - нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 ; здійснення передачі майнового внеску шляхом оформлення акту прийому-передачі. Протокол загальних зборів посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 481, 482.

Того ж дня, між Приватним підприємством «Марлет» та ОСОБА_4 підписано акт прийому-передачі, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 486, 487.

19 лютого 2021 року на підставі протоколу загальних зборів та акту прийому-передачі нежитлових приміщень за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на спірні нежитлові приміщення.

Фактично внесений держаним реєстратором Остащенко Н.О. запис про право власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , стосується нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за територіальною громадою міста Одеси за адресою: АДРЕСА_1 . Це порушує права та інтереси міської ради як власника належних їй на праві комунальної власності нежитлових будівель, оскільки починаючи з 2015 року останні без згоди на те законного власника відчужуються третім особам на підставі підробних документів.

Незаконність державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення загальною площею 1707 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , та, відповідно, наступні правочини з відчуження фактично уявного майна за неіснуючою адресою, що створює загрозу щодо захоплення третіми особами об`єктів комунальної власності. Також зазначили, що документи, які були підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , жодним чином не підтверджують наявності у ОСОБА_1 речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 . Ігноруючи приписи законодавства, незважаючи на те, що відповідно до наданих документів ОСОБА_1 нібито набув право власності на нежитлові приміщення у 1999 році, державний реєстратор не запитав у бюро технічної інвентаризації інформацію та документи щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформації Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 10.07.2021 року № 2625-02/318, право власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровано, крім того, станом на червень 2021 року інвентаризаційна справа на нежитлові приміщення, розташовані за вказаною вище адресою, не зареєстрована. Крім того, листом Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2021 повідомлено, що у провадженні місцевого загального суду у період з 2000-2001 роки судова справа за участю ОСОБА_1 не перебувала. Про підроблення судового рішення також свідчить наявність кримінального провадження № 0000626 від 16.09.2015 щодо незаконного оформлення права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема, на підставі підробленого рішення (судова справа № 521/5890/17).

Нехтування державним реєстратором приписами законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень призвело до прийняття оскаржуваного рішення без відповідних на то підстав, оскільки це відбулося на підставі неіснуючого судового рішення та за відсутності інформації та документів, які б підтверджували наявність та характеристики об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

Також зазначили, що за інформацією, наданою у листі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.02.2022 року № 01-11/94/1 вих, останньою не приймалося розпоряджень щодо присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

Не перевіривши у встановленому законом порядку надані заявником документи, проігнорувавши очевидно неналежність останніх, державним реєстратором проведено державну реєстрацію фактично неіснуючих об`єктів нерухомого майна за ефемерною адресою, що є безумовною підставою для визнання протиправним та скасування відповідного рішення державного реєстратора. Враховуючи те, що первинна державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення є протиправною, рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за наступними «власниками» також є незаконними та підлягають скасуванню, а право власності має бути припиненим відповідно до вимог чинного законодавства.

Тому на підставі викладеного та з посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, 319, 321, 327, ч. 2, 4 ст. 202, ч. 1 ст. 215, ч. 1-3, 3, 6 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 29, ч. 5,8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 9, ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 17, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 1.3. Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121 позивач просив суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Наталії Олександрівни від 25.07.2015 № 23152949 з відкриттям розділу про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

2. Визнати недійсним договір дарування від 25.07.2015, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Наталею Олександрівною та зареєстрований в реєстрі за № 636.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Наталії Олександрівни від 25.07.2015 № 23153634 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

4. Визнати недійсним договір дарування від 23.03.2017, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за № 396.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Ганни Анатоліївни від 23.03.2017 № 34420725 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

6. Визнати недійсним договір дарування від 23.03.2017, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за № 399.

7. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Ганни Анатоліївни від 23.03.2017 № 34421394 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

8. Визнати недійсним акт прийому-передачі нерухомого майна від 24.12.2020, складений між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Марлет», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою Оленою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 2134, 2135.

9. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіної Лілії Володимирівни від 31.12.2020 № 56040168 про державну реєстрацію за Приватним підприємством «Марлет» права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

10. Визнати недійсним рішення загальних зборів Приватного підприємства «Марлет», оформлене протоколом від 16.02.2021, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою Оленою Володимирівною та зареєстрованим в реєстрі за № 481, 482, в частині п. 1.2 та п. 1.3 щодо повернення ОСОБА_4 її вкладу із статутного капіталу Приватного підприємства «Марлет» шляхом передачі нежитлових приміщень загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснення передачі майнового внеску шляхом оформлення відповідного акту прийому-передачі.

11. Визнати недійсним акт прийому-передачі нерухомого майна від 16.02.2021, складений між Приватним підприємством «Марлет» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою Оленою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 486, 487.

12. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк Аліни Олександрівни від 19.02.2021 № 56698626 про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

13. Припинити право власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Від відповідачки ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що вона є власником нежитлових приміщень загальною площею 1707,00 кв.м адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення Загальних зборів учасників Приватного підприємства «Марлет» від 16.02.2021 та Рішення державного реєстратора прав на нерухоме від 19.02.2021 за номером № 56698626 про державну реєстрацію права приватної власності щодо спірного об`єкту нерухомого майна. Також зазначила, що Приватне підприємство «Марлет» було зареєстроване 16.09.2003. Відповідно до пункту 1.2 статуту ПП, зареєстрованого 12 лютого 01.01.21 (з подальшими змінами та доповненнями), проведеними приватним нотаріусом Мозолєва О.В. за № 435,436, засновниками підприємства стали ОСОБА_6 (вклад на суму 3000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі в розмірі 0,2%) та ОСОБА_4 (вклад на суму 1506000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі в розмірі 99,8 %). Як учасник ПП «Марлет», вона скористалася правом, передбаченим діючим законодавством щодо виходу із учасників товариства, подала відповідну заяву, яка була розглянута у порядку, передбаченому Статутом ПП «Марлет» та діючим законодавством, з прийняттям відповідного рішення Загальними зборами учасників ПП «Марлет», оформленого протоколом № 02/02/21 від 16 лютого 2021 року. Вказаним рішенням її було виключено із учасників ПП «Марлет» та повернуто її вклад із Статутного капіталу ПП «Марлет», який становив 1506000 грн шляхом передачі їй нерухомого майна, зокрема, нежитлового приміщення загальною площею 1707,00 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_2 . Право власності на спірне майно нею було набуто виключно у відповідності до діючого законодавства. Оскільки рішення Загальних зборів учасників ПП «Марлет», оформлене протоколом № 02/02/21 від 16 лютого 2021 року, жодним чином не порушує прав та законних інтересів позивача, позовна вимога в частині щодо визнання його недійсним є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає у повному обсязі. Позовні вимоги в частині щодо припинення її права на спірний об`єкт нерухомого майна суперечать нормам права, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Крім того, вимоги щодо визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна від 16.02.2021, складений між ПП «Марлет» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В., зареєстрований в реєстрі за №№ 486, 487, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк А.О. від 19.02.2021 № 56698626 про державну реєстрацію за нею права власності на нежитлові приміщення загальною 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 та припинення права власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 також задоволенню не підлягають, оскільки вони мають похідний характер від спору в частині щодо визнання недійсним рішення Загальних зборів учасників ПП «Марлет», оформленого протоколом № 02/02/21 від 16 лютого 2021 року, який є безпідставним (а.с. 127 -130, т. 1).

Також від відповідачки ОСОБА_4 до суду надійшла заява про застосування позовної давності, в якій просить застосувати до позовних вимог Одеської міської ради позовну давність. В обґрунтування зазначила, що зі змісту позовних вимог вбачається, що сторона позивача просить суд ухвалити судове рішення, яким захистити порушене, на думку сторони позивача, її право власності на об`єкт нерухомого майна за спірний період починаючи від 25.07.2015 та закінчуючи 19.02.2021, у тому числі, 16.02.2021 - датою прийняття Загальними зборами ПП «Марлет» оскаржуваного рішення. Із доданих позивачем доказів, зокрема, відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 21.07.2022, вбачається, що про потенційне порушення свого права власності позивач дізнався 19 квітня 2017 року, коли державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради Поляков М.О. здійснював запис про обтяження об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою АДРЕСА_2 , на підставі ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 13.04.2017 про арешт майна (номер справи 521/5890/17) (а.с. 123 -125, т. 1).

Від представника Одеської міської ради надійшли письмові заперечення на клопотання ОСОБА_4 про застосування позовної давності, відповідно до яких вважає заявлене відповідачем клопотання безпідставним, необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню. Зазначила, що про незаконність рішення державного реєстратора Остащенко Н.О. позивачу стало відомо з листа Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2021, яким суд повідомив про те, що справа за участю ОСОБА_1 у 2000-2001 роках у суді не реєструвалася. Тобто, наведена у листі інформація чітко вказує на те, що документ, який став підставою для первинної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення за спірною адресою, судом ніколи не приймався та не видавався. Посилання відповідача на те, що співробітнику виконавчого органу Одеської міської ради було надано для реєстрації ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 у справі № 521/5890/17, тому міська рада була обізнана про порушення своїх прав ще з 2017 року, не відповідає дійсності, оскільки юридичний департамент Одеської міської ради є органом місцевого самоврядування, який є окремою юридичною особою з визначеними повноваженнями та функціями, визначеними у встановленому Законом порядку. Державний реєстратор управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради є самостійною посадовою особою виконавчого органу міської ради, у повноваження якого не входить звітування перед органом місцевого самоврядування щодо вчинених реєстраційних дій. Більш того, розголошення відомостей, які стали відомі державному реєстратору під час вчинення реєстраційної дії, передбачає настання юридичної відповідальності для такого реєстратора. Більш того, Одеська міська рада та Юридичний департамент Одеської міської ради є абсолютно різними органами місцевого самоврядування у місті Одесі. Одеська міська рада є колегіальним органом місцевого самоврядування, повноваження якої чітко визначені ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та яка не передбачає обов`язку міської ради здійснювати моніторинг Державного реєстру речових прав. Крім того зазначила, що навіть якщо припустити, що колегіальний орган місцевого самоврядування був обізнаний про порушення своїх прав та інтересів нібито ще з квітня 2017 року строк для звернення до суду із цією позовною заявою продовжено у зв`язку із запровадженням на території України карантину з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби, що також не враховано відповідачем (а.с. 166-171, т. 1).

Також, від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зокрема зазначила, що з акту обстеження від 26.01.2022, складеного Комунальною установою «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради», слідує, що в ході проведення обстеження фахівцем відділу інвентаризації та реєстрації було встановлено, що будь-які інші нежитлові приміщення, схожі або відмінні за площею від нежитлових будівель, належних територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А, відсутні. ОСОБА_1 , для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно було подано підроблене судове рішення, яке у дійсності судом ніколи не приймалося. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 не спростовано доводи Одеської міської ради, не зазначено жодного обґрунтування правомірності такої державної реєстрації, з огляду на що відзив на позовну заяву ОСОБА_4 є безпідставним, а позовна заява Одеської міської ради обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Зважаючи на те, що первинна державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення є протиправною, Одеська міська рада наголошує на недійсності правочинів, укладених щодо нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_2 . Щодо посилань ОСОБА_4 на втручання у право на мирне володіння майном зазначила, що у відповідності до положень національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, право власності (в тому числі на мирне володіння майном) не є абсолютним. Одеська міська рада звернулась з позовною заявою до суду за захистом своїх порушених прав у зв`язку з тим, що проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , як така, прийнята з грубим порушенням встановленого порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що також свідчить про протиправність подальшого відчуження такого нерухомого майна іншим особам, чим порушено право власності територіальної громади м. Одеси на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, на якій розміщені вищезгадані об`єкти комунальної власності. В обґрунтування заявлених позовних вимог Одеська міська рада посилалась на положення норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, позовна заява Одеської міської ради відповідає критерію законності, оскільки втручання держави у право на мирне володіння майном здійснюється на підставі закону - вищевказаних нормативно-правових актів, які є доступним, чіткими та передбачуваними щодо застосування та наслідків дії їх норм (а.с. 179-191, т. 1).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2022 року задоволено клопотання представника позивача - Голуб А.С. про витребування доказів та витребувано від юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином засвідчену копію реєстраційної справи №01 на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року, з врахуванням ухвали суду від 16 грудня 2022 року про виправлення описки, задоволено клопотання представника позивача Одеської міської ради Голуб А.С. про забезпечення позову, заборонено органам та суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі нотаріусам, приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ:01).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року позов Одеської міської ради задоволено частково.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Наталії Олександрівни від 25.07.2015 № 23152949 з відкриттям розділу про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

Визнано недійсним договір дарування від 25.07.2015, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Наталею Олександрівною та зареєстрований в реєстрі за № 636.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Наталії Олександрівни від 25.07.2015 № 23153634 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

Визнано недійсним договір дарування від 23.03.2017, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за № 396.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Ганни Анатоліївни від 23.03.2017 № 34420725 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

Визнано недійсним договір дарування від 23.03.2017, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за № 399.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Ганни Анатоліївни від 23.03.2017 № 34421394 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

Визнано недійсним акт прийому-передачі нерухомого майна від 24.12.2020, складений між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Марлет», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою Оленою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 2134, 2135.

Скасовано рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіної Лілії Володимирівни від 31.12.2020 № 56040168 про державну реєстрацію за Приватним підприємством «Марлет» права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

Визнано недійсним акт прийому-передачі нерухомого майна від 16.02.2021, складений між Приватним підприємством «Марлет» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою Оленою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 486, 487.

Скасовано рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк Аліни Олександрівни від 19.02.2021 № 56698626 про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01).

Припинено право власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 вважає оскаржуване рішення суду необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального права, просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року скасувати та у позовних вимогах Одеської міської ради відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що на підставі рішення загальних зборів засновників, оформленого протоколом від 12 лютого 2021 року № 01/01/21 для забезпечення діяльності ПП «Марлет» збільшено статутний капітал - 1509000 грн, який складається з вартості вкладів його засновників, а саме ОСОБА_6 вклад на суму 3000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі в розмірі 0,2 % та ОСОБА_4 вклад на 1506000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі в розмірі 99,8 %. 16 лютого 2021 року ОСОБА_4 вийшла зі складу засновників та отримала раніше сплачений грошовий вклад шляхом отримання нерухомого майна, що підтверджується Протоколом загальних зборів № 02/02/21. 19 лютого 2021 року на підставі Протоколу загальних зборів та акту прийому-передачі нежитлових приміщень державним реєстратором Таїровської селищної ради прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707 кв.м за адресою АДРЕСА_2 .

Тобто ОСОБА_4 набула право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку.

Зазначає, що відповідно до правовстановлюючих документів Одеській міській раді належить право власності на нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв.м, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, існування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707 кв.м за адресою АДРЕСА_2 ніяким чином не порушують права власності Одеської міської ради на нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв.м, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачем не доведено жодним чином обмеження права володіння, користування та розпорядження Одеської міської ради приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, судом першої інстанції не встановлено тотожність об`єктів за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , хоча відповідно до технічних характеристик ці об`єкти відрізняються площею.

Не заслуговує уваги той факт, що відповідно до листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради об`єкту нерухомості: м. Одеса, вул. Сегедська, 8а/1 у зв`язку з тим, що станом на час побудови об`єкту Приморської районної адміністрації як юридичної особи не існувало та діяв інший порядок встановлення юридичних адрес.

Вказує, що відповідачем, у відповідності до ст. 267 ЦПК України, була подана заява про застосування строків позовної давності, яка необґрунтована була відхилена судом.

Від Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та жодним чином не спростовують рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у матеріалах справи докази, дійшовши до висновку про порушення права комунальної власності Одеської міської ради на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 і відповідно про задоволення позовних вимог ОМР.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами чи вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального прав, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 вказаної норми).

В судовому засіданні представник позивача Одеської міської ради Лебедєва Д.Ф. підтримала доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (представник ОСОБА_4 адвокат Реу К.П. шляхом доставки електронного документу до електронного кабінету 12.02.2025 8:21:48 (а.с.14,14 зв, т.4), приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О., Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Г.А. належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 15,16, т. 4), Приватне підприємство «Марлет», Державний реєстратор Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк А.О. у відповідності до вимог п. 3 ч. 7 ст. 128 ЦПК України шляхом проставлення в поштовому повідомленні відмітки Укрпошти про відсутність адресата за вказаною адресою, повідомленою суду), а також відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному ваб-сайті судової влади, оскільки згідно запиту до Демографічного реєстру вказані особи не значаться), до судового засідання не з`явилися.

Вказане відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Щодо клопотання представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи, призначеної на 11.03.2025 на 16.15 год, що 11.03.2025 надійшло на електронну пошту Одеського апеляційного суду, колегія суддів зазначає наступне.

Справа перебуває в провадженні Одеського апеляційного суду з травня 2024 року, апеляційне провадження відкрито 19.08.2024, передбачений частиною першою статті 371 ЦПК України строк розгляду справи апеляційної скарги сплинув у жовтні 2024 року, у той час коли правом на справедливий судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, складовою якого є розумність строків розгляду справи, наділені всі учасники справи, у тому разі і особа, яка звертається з апеляційною скаргою.

Участь відповідачки ОСОБА_4 та її представника в суді апеляційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою. Свої міркування щодо своїх вимог та законності рішення суду першої інстанції ОСОБА_4 висловлено у заяві по суті справи - в апеляційній скарзі.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. По справі не встановлено обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності сторони заявника, яка має демонструвати готовність на всіх етапах такого брати участь у судових процедурах, до яких слід віднести і апеляційний перегляд судового рішення.

Окрім того, клопотання про відкладення розгляду справи подане адвокатом шляхом направлення на електронну пошту Одеського апеляційного суду, а не за допомогою підсистеми (модуля) Електронний суд.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

29 червня 2023 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 3200-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» (тут і далі - ЄСІТС, Закон № 3200-IX). Цей Закон набрав чинності 21 липня 2023 року та введений в дію 18 жовтня 2023 року.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням ЄСІТС, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням ЄСІТС в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно з частиною шостою статті 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Відповідно до ч. 8 ст. 14 ЦПК України особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З аналізу наведених норма права вбачається, що реєстрація в ЄСІТС не позбавляє особу права на подання документів до суду в паперовій формі, проте, саме в електронній формі особа, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії виключно за допомогою ЄСІТС, з використанням власного електронного підпису, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Відповідно до пункту 10 Положення про ЄСІТС адвокати реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Отже адвокат Реу К.П. як представник ОСОБА_7 може звертатись до Одеського апеляційного суду: 1) в письмовій формі; 2) в електронному вигляді з використанням сервісу «Електронний суд», розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з використанням власного електронного підпису.

Такі висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.09.2023 року у справі № 204/2321/22.

Проте клопотання про відкладення, подане представником відповідача адвокатом Реу К.П. шляхом направлення на офіційну електронну адресу Одеського апеляційного суду, що свідчить про використання не передбаченого чинним процесуальним законодавством способу звернення до Одеського апеляційного суду з відповідною заявою.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.10.2008 Виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення № 1208 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси», яким затверджено перелік об`єктів, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси. Зокрема, у п. 3 додатку до рішення визначена будівля загальною площею 1702,4 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 55-56).

15.10.2008 на виконання рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 1208 від 09.10.2008 КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 57- 75).

24.10.2008 Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яким посвідчено, що вказаний об`єкт в цілому належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності (т. 1 а.с. 76).

На підставі вищевказаного свідоцтва про право власності від 24.10.2008 державним реєстратором Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 03.03.2009 прийнято рішення про державну реєстрацію за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (РНМ: 26613571).

Відомості щодо проведення державної реєстрації права власності територіальної громади міста Одеси на вказані нежитлові приміщення були перенесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень рішенням приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дишлевою Т.В. рішенням від 23.12.2019 року № 50421685 (РНОНМ: 101) (т. 1 а.с. 86-87).

25.07.2015 року приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О. прийнято рішення (з відкриттям розділу) № 23152949 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 01). Підставою для проведення державної реєстрації зазначено: рішення, серія та номер: б/н, виданий 23.11.2001, видавник Приморський міський суд м. Одеси; договір купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер № 99.11-1118, виданий 30.11.1999, видавник: Жовтнева Філія Одеської Спеціалізованої Біржі (т. 1 а.с. 82, 90).

25.07.2015 між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний) було укладено договір дарування нежитлових приміщень, відповідно до якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у власність нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 1707 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О. та зареєстрований в реєстрі за № 636 (т. 1 а.с. 91 - 94).

Того ж дня, а саме 25.07.2015 приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О. на підставі вказаного договору дарування прийнято рішення № 23153634 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 95).

23.03.2017 між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний) укладено договори дарування часток спірних нежитлових приміщень, відповідно до яких ОСОБА_2 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_3 прийняв у власність по 1/2 частині нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані договори дарування посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. та зареєстровані 23.03.2017 в реєстрі за № 396 та № 399 (т. 1 а.с. 96 97, 99-100).

На підставі вказаних договорів дарування приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. 23.03.2017 прийнято рішення № 34420725 та № 34421394 про державну реєстрацію права власності по 1/2 частині нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 98, 101).

24.12.2020 між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Марлет» було підписано акт прийому-передачі, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2134, 2135, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а Приватне підприємство «Марлет» прийняло нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 102).

31.12.2020 на підставі вказаного акту прийому-передачі державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіною Л.В. прийнято рішення № 56040168 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за Приватним підприємством «Марлет» (т. 1 а.с. 103).

16.02.2021 загальними зборами Приватного підприємства «Марлет» прийнято рішення про виключення ОСОБА_4 зі складу учасників Приватного підприємства «Марлет»; повернення їй вкладу із статутного капіталу приватного підприємства, який становить 1506000,00 грн, шляхом передачі їй нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ; здійснення передачі майнового внеску шляхом оформлення акту прийому-передачі. Протокол загальних зборів посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 481, 482 (т. 1 а.с. 103).

Також, 16.02.2021 між Приватним підприємством «Марлет» та ОСОБА_4 підписано акт прийому-передачі нерухомого майна, відповідно до якого остання прийняла від приватного підприємства нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний акт прийому-передачі посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 486, 487 (т. 1 а.с. 106).

19.02.2021 державним реєстратором Таїровської селищної ради Овідіопольского району Одеської області Макогонюк А.О. прийнято рішення № 56698626 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 107).

Спірні відносини виникли між сторонами з приводу припинення права власності відповідачки ОСОБА_4 як останнього набувача на нерухоме майно, яке позивач вважає належним йому як територіальній громаді і яке вибуло із володіння власника у непередбачений законом спосіб шляхом визнання протиправними та скасувань рішень державних реєстраторів, визнання недійсними низки договорів дарування, визнання недійсними акту приймання-передачі до статутного капіталу товариства нерухомого майна, акту прийому-передачі нерухомого майна учаснику товариства, визнання недійсним протоколу загальних зборів товариства.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що за відповідачами незаконно зареєстровано право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , без належної правової підстави та за відсутності об`єкта із зазначеними ними характеристиками, а надані при первинній реєстрації документи не підтверджують наявність у них прав на це майно. Крім того, одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на один об`єкт нерухомого майна суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача. Саме такий спосіб захисту як скасування незаконної державної реєстрації права власності відповідачів з припиненням права власності за останнім на спірний об`єкт є достатнім та найбільш ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади як власника спірного майна - територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності до виниклих правовідносин, то кінцева набувачка ОСОБА_4 не є стороною спору у задоволеній частині, а інші відповідачі не заявляли про строк позовної давності. Щодо застосування позовної давності до вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів Приватного підприємства «Марлет», оформлене протоколом від 16.02.2021, то відсутні підстави для її застосування у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Переглядаючи вказане рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо позовних вимог Одеської міської ради про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства, визнання недійсним акта приймання-передачі до статутного капіталу товариства нерухомого майна, акта прийому-передачі нерухомого майна учаснику товариства, скасування рішень державних реєстраторів про таке.

У приватному праві недійсність може стосуватися або «вражати», зокрема, правочин, Рішення загальних зборів учасників господарського товариства (акт органу юридичної особи). Рішення загальних зборів учасників господарського товариства (акт органу юридичної особи) по своїй суті не є правочином. Як наслідок до конструкції недійсність рішення загальних зборів учасників господарського товариства положення ЦК України та інших законів про правочини, зокрема й норми § 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» глави 16 ЦК України, не можуть бути застосовані (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року в справі № 569/693/21 (провадження № 61-13565св21)).

Недійсність акту органу юридичної особи (рішення загальних зборів учасників господарського товариства) як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність акту органу юридичної особи не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. У справі, за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним рішення загальних зборів господарського товариства (акту органу юридичної особи) належним відповідачем є господарське товариство, а не його окремі учасники, оскільки відповідне рішення є результатом волевиявлення не окремого учасника, а загальних зборів учасників як органу товариства (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року в справі № 569/693/21 (провадження № 61-13565св21)).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 ГПК України).

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18) вказано, що «господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20) вказано, що «критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18(провадження № 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б(провадження № 12-143гс19)».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22) зазначив: «У справі, що переглядається, позовні вимоги прокурора, з урахуванням меж касаційного перегляду, про витребування земельної ділянки у ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про скасування запису в Державному:-реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, запис від 17 березня 2018 року № 25293453 про Державну реєстрацію права власності ТОВ «Зарус-Інвест» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526, стягнення судового збору з ТОВ «Зарус-Інвест» за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Тому судам слід було закрити провадження у справі у вказаній частині, оскільки спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства».

Об`єднана палата відступила від висновку щодо застосування частин першої та другої статті 414 ЦПК України, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 676/196/20 (провадження № 61-18836св21), за зазначила, що у разі встановлення судом, що позовні вимоги за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, суд закриває провадження у справі (повністю або частково), незалежно від доводів касаційної скарги. При цьому розгляд позовних вимог у порядку цивільного судочинства по суті є неможливим.

У справі, що переглядається, позовні вимоги Одеської міської ради до Приватного підприємства «Марлет» про визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна від 24.12.2020, складеного між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Марлет», про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіної Лілії Володимирівни від 31.12.2020 № 56040168 про державну реєстрацію за Приватним підприємством «Марлет» права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ; про визнання недійсним рішення загальних зборів Приватного підприємства «Марлет», оформленого протоколом від 16.02.2021, в частині п. 1.2 та п. 1.3 щодо повернення ОСОБА_4 її вкладу із статутного капіталу Приватного підприємства «Марлет» шляхом передачі нежитлових приміщень загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснення передачі майнового внеску шляхом оформлення відповідного акту прийому-передачі; про визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна від 16.02.2021, складений між Приватним підприємством «Марлет» та ОСОБА_4 ; про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк Аліни Олександрівни від 19.02.2021 № 56698626 про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , за своїм суб`єктним складом та предметом спору повинні розглядатися в господарському судочинстві, а рішення державних реєстраторів про реєстрацію відповідних права є похідними від вказаних правовідносин, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.

Установивши, що за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору в наведеній частині, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, справа віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства, апеляційний суд, незалежно від доводів апеляційної скарги на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України, робить висновок про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення в наведеній частині та закриття провадження у справі в цій частині.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Під час розгляду справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (; від 14 грудня 2022 року в справі № 477/2330/18, провадження № 14-31цс22 (пункт 57); від 18 січня 2023 року в справі № 488/2807/17, провадження № 14-91цс20 (пункт 94)).

Власник із дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, і тим більше документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, із тих мотивів, що договір, рішення органу влади, певний документ, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними, або що позивач їх не оскаржив (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 488/5027/14-ц, провадження № 14-256цс18 ; від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16, провадження № 12-25гс21 (пункти 39, 42-44, 50); від 21 вересня 2022 року в справі № 908/976/19, провадження № 12-10гс21 (пункти 5.27, 5.36, 5.44, 5.46, 5.69, 6.5); від 28 вересня 2022 року в справі № 483/448/20, провадження № 14-206цс21 (пункти У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а скасування рішення чи запису про проведену державну реєстрацію права не є належним способом захисту порушеного права. У такому випадку державний реєстратор здійснює відповідну реєстраційну дію на підставі рішення суду про витребування майна.

У постанові від 11 лютого 2020 року в справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Оскільки вимога про визнання наказів Головного управління Держземагентства незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані.

Враховуючи викладене, власник із дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказала на те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

За матеріалами справи Одеська міська рада є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , і нею як власником спірного майна позовні вимоги до останнього набувача спірного нерухомого майна про витребування майна не заявлені, а позовні вимоги про визнання недісними договорів дарування та скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію таких прав не є ефективним способом захисту порушених або оспорюваних чи невизнаних прав позивача.

Щодо позовних вимог про припинення права власності ОСОБА_4 , то колегія суддів зазначає таке.

В силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у чинній редакції) відомості про право власності відповідачів не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Натомість державний реєстратор вчиняє нову реєстраційну дію - внесення до Державного реєстру відомостей на нерухоме майно на підставі судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18).

У частині першій статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що розділ Державного реєстру та реєстраційна справа закриваються в разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості; 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; 3) виключення об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з проектної документації на будівництво у зв`язку із змінами проектної документації на будівництво; 4) скасування державної реєстрації земельної ділянки; 5) набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ; 6) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ, - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Закритий розділ Державного реєстру та реєстраційна справа не підлягають поновленню.

Відповідно до частини сьомої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі.

Враховуючи, що державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на спірне нежитлове приміщення здійснена на підставі чинних актів прийома-передачі нерухомого майна від 16.02.2021, складеного між ПП «Марлет» та ОСОБА_4 , то відсутні підстави для припинення відповідного права із закриттям відповідного розділу державного реєстру.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року слід скасувати та провадження у справі в частині позовних вимог Одеської міської ради про визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна, про визнання недійсним рішення загальних зборів Приватного підприємства «Марлет», оформленого протоколом від 16.02.2021, про визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна від 16.02.2021, про визнання протиправним та скасування рішень державних реєстраторів про таке скасувати та закрити провадження у справі в цій частині.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_4 ухвалою суду від 05 серпня 2024 року було зменшено розмір судового збору за подачу апеляційної скарги до 2040 грн, що становив 5 відстоків розміру доходу заявника за попередній календарний рік.

Отже з позивача на користь відповідачки ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2040 грн, сплачений за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог Одеської міської ради про визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна від 24.12.2020, складеного між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Марлет», посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою Оленою Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за № 2134, 2135;

про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіної Лілії Володимирівни від 31.12.2020 № 56040168 про державну реєстрацію за Приватним підприємством «Марлет» права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ;

про визнання недійсним рішення загальних зборів Приватного підприємства «Марлет», оформленого протоколом від 16.02.2021, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою Оленою Володимирівною та зареєстрованим в реєстрі за № 481, 482, в частині п. 1.2 та п. 1.3 щодо повернення ОСОБА_4 її вкладу із статутного капіталу Приватного підприємства «Марлет» шляхом передачі нежитлових приміщень загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснення передачі майнового внеску шляхом оформлення відповідного акту прийому-передачі;

про визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна від 16.02.2021, складений між Приватним підприємством «Марлет» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою Оленою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 486, 487;

про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк Аліни Олександрівни від 19.02.2021 № 56698626 про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , скасувати та закрити провадження у справі в цій частині.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Одеської міської ради (, адреса: 65026, м. Одеса, Думська площа, 1) на користь ОСОБА_4 (РНКОПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 2040 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 14 березня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький