Номер провадження 2/754/164/25
Справа №754/2118/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2025 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Сенюти В.О.,

секретар судового засідання - Кочерга І.Ю.,

за участю:

представника позивачки - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну (збільшення) розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача ОСОБА_3 про зміну (збільшення) розміру аліментів.

Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони у період з 27.08.2005 по 18.03.2021 перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі судового рішення з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.01.2022 і до досягнення старшою дитиною повноліття. При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_3 старшій доньці ОСОБА_6 виповнилось 18 років, внаслідок чого строк стягнення аліментів на її утримання закінчився. В подальшому, з відповідача продовжено стягнення аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_7 , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісяця, тобто в частці, яка припадає на одну дитину. Враховуючи обов`язок батьків утримувати дітей, а також встановлений законодавцем розмір аліментів на одну дитину, позивачка вважає, що відповідач має можливість та має сплачувати аліменти на утримання дитини в достатньому розмірі, відтак, наявні підстави для зміни розміру аліментів, збільшивши їх з 1/6 на 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача, щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.02.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Не погоджуючись з позовною заявою, відповідач подав відзив, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими. Посилається на те, що на теперішній час, з нього на користь позивачки, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки старша донька ОСОБА_9 досягнула повноліття. При цьому, загальна сума сплачених відповідачем аліментів на користь позивачки ОСОБА_2 , в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, за січень-травень 2024 року становить - 251 391,62 грн. Крім того, згідно рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.04.2024 у цивільній справі № 754/2349/24, з відповідача стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.02.2024 на період навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23-річного віку. Відповідач, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог також посилається на те, що на його утриманні перебуває батько - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є інвалідом ІІ групи - довічно. Стан здоров`я відповідача потребує постійного лікування та вживання ліків, необхідних для недопущення загострення стану здоров`я, при цьому, відповідач не має жодного додаткового доходу, а ніж заробітна плата з якої стягуються аліменти на користь позивачки, щомісячно. Разом з тим, позивачка не надала до суду доказів, що відповідач отримує дохід, який значно покращив його матеріальний стан з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Також, ОСОБА_2 не надала суду доказів, які свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення її стану здоров`я. Відсутність доказів та обставин, визначених статтею 192 СК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

У відповідь на відзив, позивачка подала пояснення, згідно яких просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідно до письмових пояснень, позивачка заперечує твердження відповідача про незмінність його матеріального стану. Так, у відзиві відповідач зазначає, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 загальна сума сплачених ним аліментів на користь позивача становить 251391,62 грн., при цьому він замовчує, що складова сума коштів сплачених ним у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 є заборгованістю за аліментними платежами, яка утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем судового рішення у справі № 754/598/22. При цьому, подані відповідачем документи підтверджують його стабільний офіційний дохід. Так, матеріали справи свідчать, що в період з січня 2024 року по липень 2024 року дохід відповідача з урахуванням сплачених сум (погашення заборгованості з аліментів за попередні періоди та сплачена 1/6 частка від доходу на утримання доньки) становить 1 529 710,80 грн., що в середньому становить 218 530,11 грн. в місяць. Згідно інформації про доходи відповідача, що зазначена у довідці - розрахунку вбачається, що його дохід як платника аліментів в порівнянні з попереднім періодом зріс у 10 разів. Посилання відповідача у відзиві про те, що не має жодного додаткового доходу, окрім заробітної плати з якої стягуються аліменти, свідчать про правомірність визначення аліментів у частці відповідно до частини 5 статті 183 СК України, що забезпечить належне утримання дитини та її гармонійний розвиток.

В судовому засіданні представник позивачки подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав та з урахуванням доводів, викладених у позовній заяві та поясненнях.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши вступне слово представника позивачки, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що у період з 27.08.2005 по 18.03.2021 сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать копії свідоцтв про народження (а.с.10, 11).

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю, позивачем по справі, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.04.2022, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 29.08.2022 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.01.2022 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 754/598/22 від 08.09.2022.

ІНФОРМАЦІЯ_3 старша донька - ОСОБА_4 досягла повноліття, у зв`язку з чим правові підстави для нарахування та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у межах виконавчого провадження НОМЕР_3 припинені.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19.04.2024, ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.02.2024 на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Луценко А.С. від 22.07.2024 відкрито виконавче провадження №75478561 з примусового виконання виконавчого листа № 754/2349/24, виданого Деснянським районним судом міста Києва 04.06.2024.

Таким чином, враховуючи зміст двох ухвалених рішень, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 сплачує аліменти на користь позивачки ОСОБА_2 на утримання двох доньок фактично у розмірі 1/3 (1/6+1/8).

Відповідно до письмових матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 потребує постійного лікування у зв`язку з наявністю в нього хронічних хвороб, а саме: Сечокам`яна хвороба; Хронічна хвороба нирок; Хронічний пієлонефрит; Гіпертонічна хвороба II ст., що, підтверджується консультаційним висновком спеціаліста № 01-KBC/24 від 02.01.2024 та довідкою № 08/23/137 від 11.01.2024 військово-лікарської комісії.

Так, 31.01.2025 у зв`язку з загостренням хронічної хвороби ОСОБА_3 було госпіталізовано до лікарні для проходження лікування, що підтверджується Випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 758/212.

Згідно Довідки №682 від 25.04.2024 виданої солдату ОСОБА_3 , про те, що він дійсно проходить військову службу за призовом під час мобілізації у ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України) з 22.03.2024 до цього часу.

Згідно Довідки №08/23/137 від 11.01.2024 військово-лікарської комісії солдат запасу ОСОБА_3 обмежено придатний до військової служби.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 на підтвердження доводів надання допомоги на утримання свого батька - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є інвалідом II групи - довічно, долучив квитанції АТ «Ощадбанк» про перерахування грошових коштів, які суд приймає до уваги.

Позивачка, як на підставу задоволення позову посилається на те, що розмір стягнутих аліментів недостатній для утримання дітей, а її матеріальний стан погіршився через зростання цін, а матеріальний стан відповідача покращився.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Розмір аліментів підлягає зміні з часу набрання цим рішенням законної сили, про що роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, здоров`я та матеріального становища дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Таким чином, поставивши перед судом питання про збільшення розміру стягуваних аліментів, позивачу належить доводити обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 192 СК України.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Звертаючись із позовом ОСОБА_2 просила збільшити розмір аліментів, визначений рішенням суду, посилаючись на значне покращення матеріального становища платника аліментів, який приховує свої дійсні доходи, а також просила врахувати, що присуджений розмір аліментів на сьогодні є недостатнім для дитини відповідного віку та в умовах постійного збільшення цін та недостатнім для матеріального утримання доньки, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Отже, позивачка повинна надати докази, що підтверджують наявність юридичних складових - певних умов, які дають підстави для збільшення розміру аліментних зобов`язань.

Але, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачкою не було надано належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів на підтвердження того, що з моменту ухвалення рішення 26.04.2022 Деснянським районним судом міста Києва по дату подачі позовної заяви, матеріальний стан відповідача покращився та матеріальний стан позивачки погіршився.

Крім того, позивачка, посилаючись на те, що встановлений судом розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини, не вказує та не доводить належними, достовірними та допустимими доказами, який розмір витрат потребує дитина щомісячно.

Так, суд не приймає до уваги доводи позивачки про недостатність розміру стягнутих аліментів на утримання дитини, а матеріальний стан відповідача після ухвалення рішення про стягнення аліментів покращився, оскільки вказані доводи не доведені належними доказами по справі.

Також в матеріалах справи відсутні докази матеріального стану позивачки та стану її здоров`я, як на час звернення з позовом про стягнення аліментів, так і на час звернення з позовом про збільшення розміру аліментів, що унеможливлює вирішити питання щодо їх змін, які впливають на збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відтак, позивачкою не надано доказів суттєвої зміни свого матеріального стану та матеріального стану відповідача, а також таких доказів, які б із достовірністю та своєю достатністю стверджували про необхідність збільшення розміру аліментів. У матеріалах справи відсутні докази того, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачкою. Доказів зміни доходів, витрат, активів тощо стороною позивачки теж надано не було. Відомостей про покращення матеріального становища платника аліментів матеріали справи не містять. Також, у матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, не доведено стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі обставин, як приклад, придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, що могло б бути підставою для збільшення розміру раніше стягнутих аліментів до заявленого позивачем розміру.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та ненадання належних доказів в обґрунтування позову, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак витрати зі сплати судового збору компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну (збільшення) розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації - АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено - 13 березня 2025 року.

Суддя В.О. Сенюта