Справа № 453/946/24 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3395/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 Вуйцік О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків у вигляді інфляційних втрат,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків у вигляді інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що у провадженні Сколівського районного суду Львівської області перебувала цивільна справа за єдиним унікальним номером 453/467/17 та номером провадження 2/453/13/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

20 лютого 2019 року Сколівським районним судом Львівської області ухвалено рішення у вказаній справі, котрим позов задоволено, визнано квартиру АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8088 грн судових витрат у справі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року, задоволено апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , рішення Сколівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2019 року у вказаній справі скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - відмовлено. При цьому Львівський апеляційний суд у своїй постанові визначив право позивачки ОСОБА_1 , з урахуванням вартості проведених за особисті кошти робіт у квартирі її колишнього чоловіка ОСОБА_3 у сумі 54737 грн. вимагати від останнього грошової компенсації своїх внесків на капітальний ремонт квартири.

З такою вимогою позивачка ОСОБА_4 звернулася 05 вересня 2022 року у спосіб пред`явлення до відповідача ОСОБА_3 відповідного позову.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 07 березня 2024 року у справі за єдиним унікальним номером 453/1073/22 та номером провадження 2/453/40/24, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на капітальний ремонт квартири та оплату комунальних послуг, позов задоволено частково, стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за проведення капітального ремонту квартири у розмірі 54 737 грн. та 12 448 грн. 56 коп. витрачених на оплату комунальних послуг, стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1055 грн. 60 коп. судових витрат у справі.

Однак, капітальний ремонт у вказаній квартирі було проведено позивачкою ОСОБА_4 ще у квітні 2008 року, й відповідач ОСОБА_3 не вчиняв належних дій щодо сплатити відповідної компенсації за проведення ремонту позивачці ОСОБА_4 у розмірі 54 737 грн. Зважаючи на те, що ремонтні роботи у вказаній квартирі було закінчено до кінця квітня 2008 року, то строк виконання наведеного грошового зобов`язання щодо повернення грошової компенсації з вартості таких робіт, на переконання позивачки ОСОБА_4 , почався з 01 травня 2008 року.

Зважаючи на те, що наведене грошове зобов`язання відповідачем ОСОБА_3 не виконано, то у позивачки ОСОБА_4 виникла необхідність подати до суду даний позов, у якому просила про стягнення на свою користь з відповідача ОСОБА_3 заподіяних їй збитків у вигляді інфляційних втрат за визначений нею період прострочення з 01 травня 2008 року по 07 березня 2024 року у розмірі 252 561 грн. 62 коп.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків у вигляді інфляційних втрат, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6 612 (шість тисяч шістсот дванадцять) грн. 13 коп. інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання за період прострочення з 05 вересня 2022 року по 07 березня 2024 року.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір за пред`явлення позовних вимог про відшкодування збитків у вигляді інфляційних втрат, пропорційно до їх задоволення, у сумі 66 (шістдесят шість) грн. 12 коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Вказує, що в період з 01 травня 2008 року, тобто після завершення в квітні 2008 року капітального ремонту квартири, по 07 березня 2024 року, тобто в день постановлений рішення Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/1073/22, відповідач ОСОБА_3 , який зобов`язаний за власний рахунок провадити капітальний ремонт своєї власної квартири, не сплатив ОСОБА_1 кошти в розмірі 54 737 грн. за проведення позивачкою капітального ремонту його квартири, чим вчинив бездіяльність.

Вказує, що внаслідок такої бездіяльності позивачці завдано збитків, які полягають у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки особисті гроші в сумі 54 737 грн, які ОСОБА_1 внесла як вклад на проведення капітального ремонту кварти її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , з моменту їх втрати, тобто з 01 травня 2008 року, і до часу вирішення судом справи № 453/1073/22, тобто до 07 березня 2024 року, при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність.

Стверджує, що реальна вартість втрачених грошових коштів з 01 травня 2008 року по 07 березня 2024 року значно збільшилася, купівельна спроможність втрачених ОСОБА_1 коштів станом на 07 березня 2024 року значно зменшилась у порівнянні з 01 травня 2008 року і внаслідок бездіяльності ОСОБА_3 позивачка була позбавлена протягом тривалого часу права розпорядження належними їй грошовими коштами, які не сплачені відповідачем по сьогоднішній день.

Вважає, що розрахунок розміру збитків, що підлягають відшкодуванню на підставі частини 2 статті 1192 Цивільного кодексу України, визначений позивачкою ОСОБА_1 відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду судової справи № 453/1073/22, тобто з моменту втрати останньою коштів ( з 01 травня 2008 року), до моменту прийняття судового рішення за позовом про стягнення втрачених коштів ( до 07 березня 2024 року), з урахуванням установленого індексу інфляції у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», що відповідає висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 08.02.2018 у справі № 662/928/15ц.

На думку скаржника, втративши реальну вартість грошових коштів з 01 травня 2008 року по 07 березня 2024 року внаслідок бездіяльності ОСОБА_3 , який зобов`язаний за власний рахунок провадити капітальний ремонт своєї власної квартири, позивачці ОСОБА_1 завдано збитків в розмірі 252561,88 грн., які полягають у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, чим порушено її право на розпорядження своїм майном (коштами).

Просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

24 листопада 2024 року від представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано ти, що апеляційна скарга є безпідставними такою, вимоги якої не відповідають нормам чинного законодавства, а її доводи не спростовують правильності висновків викладених в оскаржуваному рішенні.

Просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 20 лютого 2019 року Сколівським районним судом Львівської області ухвалено рішення у цивільній справі за єдиним унікальним номером 453/467/17 та номером провадження 2/453/13/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яким позов задоволено, визнано квартиру АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , стягнено з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 8 088 грн. судових витрат у справі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року, задоволено апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , рішення Сколівського районного суду Львівської області від 20.02.2019 року у вказаній справі скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відмовлено. Вказане судове рішення 05 вересня 2019 року набрало законної сили.

Ухвалюючи нове рішення у вищевказаній справі, Львівський апеляційний суд встановив обставини та визначив право позивачки ОСОБА_1 , з урахуванням вартості проведених нею за особисті кошти робіт у квартирі АДРЕСА_1 , котра належить відповідачеві ОСОБА_3 , вимагати від останнього грошової компенсації своїх особистих внесків на капітальний ремонт квартири у сумі 54 737 грн.. При цьому, строк пред`явлення такої вимоги не визначався.

З вимогою про стягнення грошової компенсації своїх особистих внесків на капітальний ремонт квартири у сумі 54 737 грн. позивачка ОСОБА_4 звернулася до відповідача ОСОБА_3 лише 05 вересня 2022 року, - у спосіб пред`явлення до нього відповідного позову.

До моменту звернення до суду 05 вересня 2022 року з згаданим позовом, жодних дій щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 зазначених коштів позивачка ОСОБА_1 не вчиняла.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 07 березня 2024 року у справі за єдиним унікальним номером 453/1073/22 та номером провадження 2/453/40/24, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на капітальний ремонт квартири та оплату комунальних послуг, позов задоволено частково, стягнено з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 грошові кошти за проведення капітального ремонту квартири у розмірі 54 737 грн. та 12 448 грн. 56 коп. витрачених на оплату комунальних послуг, стягнено з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 1 055 грн. 60 коп. судових витрат у справі.

Вказане судове рішення 09 квітня 2024 року набрало законної сили та підлягає виконанню, проте станом на дату ухвалення судом рішення у цій справі залишається не виконаним.

Позивачкою ОСОБА_1 , якою фактично у цій справі порушується питання щодо сплати суми грошової компенсації своїх особистих внесків на капітальний ремонт квартири з урахуванням встановленого індексу інфляції за визначений нею період прострочення, таке питання порушується не з дати пред`явлення відповідної основної вимоги через суд у визначеній законом процесуальній формі формі позову, тобто 05 вересня 2022 року, а з 01 травня 2008 року, тобто з дати завершення капітального ремонту у квартирі, й по 07 березня 2024 року, тобто по дату ухвалення Сколівським районним судом Львівської області рішення у цивільній справі за єдиним унікальним номером 453/1073/22 та номером провадження 2/453/40/24, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на капітальний ремонт квартири та оплату комунальних послуг, у розмірі 252 561 грн. 62 коп.. При цьому, стягнення такої суми інфляційних втрат позивачкою ОСОБА_1 визначено як заподіяні їй відповідачем ОСОБА_3 майнові збитки.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив з тих підстав, що ОСОБА_1 в праві вимагати від ОСОБА_3 інфляційні втрати за порушення грошового зобов`язання з 05 вересня 2022 року моменту звернення до суду з позовом про стягнення грошової компенсації своїх особистих внесків на капітальний ремонт квартири у сумі 54737 грн, по 07 березня 2024 року.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

За загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Окремо слід врахувати, що за змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі за єдиним унікальним номером 3-127гс11 зроблено висновок, що «оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі за єдиним унікальним номером 1519/2-5034/11 вказано, що «оскільки статтею 530 ЦК України не передбачено, у який спосіб та в якій формі повинна бути заявлена вимога кредитора до боржника, отже, звернення особи щодо повернення боргу з позовною заявою до боржника є одним із варіантів вимоги в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі № 3-127гс11 зроблено висновок, що «оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту». Судами під час розгляду справи встановлено, що відповідач жодних дій щодо повернення грошових коштів з моменту їх отримання до моменту звернення позивача з цим позовом до суду не вчиняла. За таких обставин, станом на момент звернення позивача із цим позовом до суду першої інстанції (05.05.2011 року) про повернення грошових коштів за розписками строк позовної давності в цьому випадку не сплив, а лише розпочався, але жодних дій, зокрема, протягом розгляду справи щодо повернення коштів відповідач не здійснила, що стало підставою для задоволення позовних вимог у цій частині. Вказані обставини у цій частині правильно встановлені судом апеляційної інстанції. Схожі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі за єдиним ункальним номером 755/21936/15-ц, 17 лютого 2021 року у справі за єдиним унікальним номером 750/13632/18, 08 грудня 2021 року у справі за єдиним ункальним номером 522/24415/17, 16 лютого 2022 року у справі за єдиним ункальним номером 520/19325/18 та інших».

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене повністю узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі за єдиним унікальним номером 758/1303/15-ц та номером провадження 14-68цс18.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо того, що у позивачки ОСОБА_1 виникло відповідне право на застосування наслідків порушення такого грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, саме з 05 вересня 2022 року, тобто з дати пред`явлення відповідної вимоги щодо сплати суми грошової компенсації своїх особистих внесків на капітальний ремонт квартири через суд у визначеній законом процесуальній формі формі позову по 07 березня 2024 року.

Щодо періоду прострочення з 05 вересня 2019 року по 05 вересня 2022 року, то має місце зволікання вже обізнаної із таким своїм правом позивачки ОСОБА_1 з пред`явленням відповідної вимоги до відповідача ОСОБА_3 , проте останній внаслідок такої бездіяльності позивачки ОСОБА_1 не повинен нести відповідальність у вигляді стягнення інфляційних втрат ще й за вказаний період.

Враховуючи період прострочення компенсації грошової суми на капітальний ремонт квартири в розмірі 54737 грн., з 05 вересня 2022 року по 07 березня 2024 року, інфляційній втрати за цей період склали 6612,13 грн.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.