КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/269/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що, відповідно до укладеного між сторонами договору від 28 травня 2020 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позивач вказував, що банк здійснив ідентифікацію клієнта, відповідачка ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови укладеного між сторонами договору.

Позивач посилався на те, що відповідачка не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом, розмір якої станом на 14 лютого 2023 року склав 77 222,87 грн, яка включає в себе: заборгованість за тілом кредиту - 62 860,25 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 14 362,62 грн.

На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 травня 2020 року у розмірі 62 860,25 грн та судовий збір у розмірі 2184,77 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення відсотків, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У апеляційній скарзі вказує, що, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність доказів ознайомлення відповідача з істотними умовами договору, оскільки у заяві позичальника від 28 травня 2020 року процентна ставка не зазначена. Однак, це спростовується наданою позивачем Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 28 травня 2020 року та паспортом споживчого кредиту, підписаними особисто відповідачем.

Отже, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору, що було підтверджено позивачем наданням суду належних та допустимих доказів.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, тому дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні заборгованості за відсотками.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у встановлений строк не скористалася.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 77 222,87 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Зважаючи на те, що рішення оскаржено лише в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 28 травня 2020 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Тобто, між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації, що підтверджується копією заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг (а.с. 28-35).

Також 28 травня 2020 року ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту, який містить додаткову інформацію щодо умов кредитування (а.с. 36-38).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 28 травня 2020 року, загальна сума заборгованості відповідача за невиконання умов договору станом на 14 лютого 2023 року становить 77 222,87 грн, яка включає в себе: заборгованість за тілом кредиту - 62 860,25 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 14 362,62 грн (а.с. 6-11).

Розмір заборгованості підтверджується наданою банком випискою за договором б/н від 28 травня 2020 року (а.с. 12-25).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту та відмову у стягненні заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд першої інстанції застосував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Так, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 28 травня 2020 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Паспорт споживчого кредиту, отримала картку «Універсальна», терміном дії до 02/24 (а.с. 27).

Зі змісту підписаного між сторонами договору від 28 травня 2020 року вбачається, що сторони погодили тип кредиту (відновлювальна кредитна лінія), суму кредиту (50 000 грн для карти «Універсальна»), строк кредитування (12 місяців з пролонгацією), процентну ставку (43,2% - для карт «Універсальна»), фіксована, змінюваної ставки немає), порядок повернення кредиту та наслідки прострочення та/або невиконання зобов`язань за договором.

Суд першої інстанції належним чином обставини справи не з`ясував, не звернув уваги на те, що у підписаному 28 травня 2020 року договорі сторони погодили істотні умови договору, зокрема, розмір процентної ставки, в зв`язку із чим суд дійшов помилкових висновків про відмову у стягненні заборгованості за відсотками.

Отже, рішення суду згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши 28 травня 2020 року Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_1 приєдналась до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг; відповідачка ознайомилась із договором про надання банківських послуг до його укладення та погодилася з його умовами.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляв, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеного між ними 28 травня 2020 року договору приєднання.

Згідно із стяттями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28 травня 2020 року, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, Паспорті споживчого кредиту. Тобто, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі, що складається із декількох частин, укладення якого в такій формі чинному законодавству не суперечить.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 14 362,62 грн, обов`язковість сплати яких позичальником передбачена положеннями договору та нормами цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» потрібно стягнути 6710 грн на відшкодування судового збору за подачу позову та апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року в частині стягнення заборгованості по відсотках за кредитним договором та в частині стягнення судового збору скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за нарахованими за кредитним договором від 28 травня 2020 року простроченими відсотками у розмірі 14 360 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят дві гривні) 62 копійки та судові витрати у розмірі 6710 (шість тисяч сімсот десять) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

Позивач: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома