Справа № 603/649/23
Провадження №2/603/6/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Галіяна І. М.,

секретар судового засідання Бішко І. М.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І. Я., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі АТ «СГ «ТАС»), в якому просить стягнути з відповідача на його користь 284 180,07 грн майнової шкоди, а також 100 000,00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 03.12.2020 року приблизно о 09:00 год на відрізку автомобільної дороги Н-18 «Івано-Франківськ Бучач Тернопіль», 45 км + 345 м, що за межами м. Монастириська, внаслідок порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2 , який керував технічно справним автомобілем Ravon R4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , трапилася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). Так, ОСОБА_3 з метою здійснення обгону вантажного автомобіля, що рухався попереду нього в попутному напрямку, змінив напрямок свого руху ліворуч, перетнувши суцільну горизонтальну лінію дорожньої розмітки, та виїхав на зустрічну смугу руху, якою у вказаний час їхав позивач ОСОБА_1 в напрямку до м. Івано-Франківськ, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Не надавши перевагу в русі автомобілю позивача, ОСОБА_2 допустив наїзд передньою частиною керованого ним транспортного засобу на автомобіль Volkswagen Passat. Внаслідок вищевказаної ДТП позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей з переломами 8-го правого та 5-го лівого ребер, що ускладнилась розвитком двобічної післятравматичної плевропневмонії, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани волосистої частини голови, садна на голові, синців на обличчі та передній поверхні грудей, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки при звичайному перебігу травматичного процесу, потребують для свого повного загоєння терміну, тривалістю більш як 21 день.

За вищевказаним фактом 03.12.2020 року до ЄРДР було внесено відомості за № 0000115 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а позивача визнано потерпілим в цьому кримінальному провадженні. Відповідно до висновку експерта від 16.03.2023 року, наданого за результатом проведення судової автотехнічної експертизи, причиною настання цієї ДТП з технічної точки зору є невідповідність дій водія Ravon R4 ОСОБА_2 вимогам п. п. 2.3 (підпункт «б», «д»), 10.1, 14.2 «в», 14.6 «г», розділу 34 Правил дорожнього руху (далі ПДР). На підставі наведеного вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.09.2023 року (справа № 603/171/21) ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_2 позивачу заподіяно матеріальну шкоду у вигляді пошкодження належного йому транспортного засобу Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , розмір якої становить 414 180,07 грн (459 000,00 грн матеріального збитку 44 819,93 грн вартості придатних залишків). Оскільки цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля Ravon R4, яким керував ОСОБА_2 та який належить ТОВ «УЛФ ФІНАНС», була застрахована в АТ «СГ «ТАС» на суму 130 000,00 грн (в разі заподіяння шкоди майну), і АТ «СГ «ТАС» зазначений розмір шкоди відшкодувало в добровільному порядку, просить стягнути з відповідача решту суми заподіяної ним майнової шкоди, тобто 284 180,07 грн.

Поряд з цим, вищевказаною ДТП позивачу також завдано і моральної шкоди, яка полягає, зокрема, в протиправному пошкодженні його власності. Так, ремонт належного йому автомобіля є економічно необґрунтованим, а тому останній в силу ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважається фізично знищеним. Пошкодження автомобіля, окрім того, призвело до суттєвих змін у повсякденному житті позивача, він неодноразово змушений був відвідувати правоохоронні органи, надавати пояснення працівникам поліції, впродовж перебування на лікуванні в медичному закладі не займався своєю підприємницькою діяльністю, не мав можливості відвідувати батьків та здійснювати догляд за ними. Вищевказане також вплинуло і на інших членів його сім`ї, які були позбавлені можливості користуватися належним йому транспортним засобом. Заподіяна йому моральна шкода також полягає і в ушкодженні здоров`я. Зазначена ДТП викликала в нього сильний психологічний стрес, тривогу, спричинила значне погіршення сну, посилила дратівливість. Отримані ним під час ДТП травми викликали фізичний біль та на тривалий час змінили його звичний спосіб життя. Фізичний біль внаслідок медичного втручання, необхідність лікування в медичному закладі, обмеження фізичних можливостей, психічні переживання за своє життя в сукупності зумовили втрату душевного спокою, нормальних життєвих зв`язків і потребували від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Заподіяну ОСОБА_2 моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 100 000,00 грн.

З огляду на наведене просить позов задовольнити, стягнути з відповідача зазначений розмір матеріальної та моральної шкоди, а також судові витрати.

У відзиві на позовну заяву, поданому 02.01.2024 року, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Круць В. М. заперечив доводи ОСОБА_1 , вказавши, що з позову неможливо встановити міру відповідальності ОСОБА_2 , оскільки до позову не долучено доказів звернення позивача до АТ «СГ «ТАС», як і не долучено доказів отримання позивачем страхового відшкодування, розрахунку шкоди та оцінки збитків, складених страховиком. Більш того, не може бути допустимим доказом реального розміру збитків, що підлягає відшкодуванню позивачу, висновок судового експерта № 137/21 від 27.04.2021 року, адже автотоварознавчу експертизу експертом проведено із порушенням методики товарознавчої експертизи. Водночас позивач не надав доказів, які б підтверджували заподіяння йому ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн, а в матеріалах справи відсутні докази відшкодування моральної шкоди страховиком відповідача та/або перевищення завданої моральної шкоди ліміту відповідальності АТ «СГ «ТАС» за страховим полісом № 200762495. Позивач не доводить наявність в нього душевних страждань, тривоги, стресу, в матеріалах справи відсутні медичні висновки, які б підтверджували наявність вищеописаного стану ОСОБА_1 . Відсутні також підтвердження витрат позивача, понесених на здійснення ним додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є необґрунтованим і він передчасно звернувся до ОСОБА_2 із вимогами про його відшкодування, адже відповідальність ОСОБА_2 застрахована в АТ «СГ «ТАС» (ліміт страхової відповідальності за відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю становить 200 000,00 грн). Водночас шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, серед іншого, є і моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Представник відповідача, окрім того, звертає увагу на те, що під час розгляду кримінального провадження (справа № 603/171/21) ОСОБА_2 23.09.2023 року перерахував на картковий рахунок позивача 30 000,00 грн, а 27.09.2023 року 5450,00 грн, тобто здійснив часткове добровільне відшкодування збитків на суму 35 450,00 грн, завданих ОСОБА_1 внаслідок ДТП.

На підставі наведеного просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Поряд з цим, 13.01.2025 року представник відповідача адвокат Круць В. М. за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслав на адресу суду заяву, в якій вказав, що сторона відповідача не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, а також просить стягнути на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. 11.02.2025 року представник відповідача адвокат Круць В. М. подав тотожну заяву, в якій однак вказав, що сторона відповідача не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь матеріальної шкоди (матеріальних витрат), поте заперечує щодо стягнення моральної шкоди.

В письмових поясненнях по справі представник АТ «СГ «ТАС» зазначив, що 08.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, а також погодився із визначеним розміром шкоди 130 000,00 грн. На проведені оцінки чи експертизи пошкодженого майна ОСОБА_1 не наполягав. На підставі наведеного АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в повному обсязі відповідно до поданої ним заяви на виплату страхового відшкодування, тобто в розмірі 130 000,00 грн.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 05.12.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду суддею Гудковою Ю. Г., відкрито провадження в цій справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 31.01.2024 року задоволено заяву представника відповідача адвоката Круця В. М. та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача АТ «СГ «ТАС».

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 31.01.2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Круця В. М. про витребування доказів та витребувано в АТ «СГ «ТАС» копію страхової справи, сформованої на підставі страхового випадку за наслідками ДТП, яка трапилася 03.12.2020 року, копію висновку (звіту) експерта (спеціаліста чи аварійного комісара) про визначення розміру збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , копію рішення про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.02.2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Круця В. М. та призначено в справі судову автотоварознавчу експертизу колісного транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , проведення якої доручено експертам Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На час проведення експертизи провадження в справі зупинено.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.05.2024 року цивільну справу за вищевказаним позовом ОСОБА_1 прийнято до свого провадження суддею Галіяном І. М., а провадження в справі поновлено у зв`язку із надходженням на адресу суду клопотання судового експерта про надання на експертний огляд транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 .

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.05.2024 року задоволено вищевказане клопотання судового експерта. На час проведення експертизи провадження в справі зупинено.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.11.2024 року задоволено клопотання представника відповідача, провадження в справі поновлено, скасовано ухвалу суду від 20.02.2024 року про призначення в цій справі судової автотоварознавчої експертизи та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.12.2024 року підготовче провадження в цій справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 04.03.2025 року постановлено відкласти ухвалення та проголошення рішення в цій справі до 10:00 год 14.03.2025 року.

На проголошення рішення суду учасники справи не з`явилися.

В судовому засіданні, призначеному на 04.03.2025 року, представник позивача адвокат Андрусенко І. Я. підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позові, та просив задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі. Адвокат Андрусенко І. Я. також пояснив, що на момент ДТП, яка трапилася 03.12.2020 року внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху, останній керував транспортним засобом, що належить його роботодавцю ТОВ «Доронік Україна». Однак роботодавець відповідача не зобов`язаний відшкодовувати завдану ОСОБА_2 шкоду, оскільки останній 03.12.2020 року не виконував свої трудові обов`язки та перебував у відпустці.

Представник позивача додатково звернув увагу на процесуальну поведінку відповідача, котрий спочатку в цілому визнавав факт заподіяння ним матеріальної шкоди ОСОБА_1 , проте заперечував її розмір, у зв`язку з чим просив призначити в справі судову автотехнічну експертизу. Згодом відповідач відмовився від цієї експертизи на етапі складення висновку експерта, не оплатив вартість проведеної експертизи, а також визнав розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди. Водночас ОСОБА_1 не отримував від відповідача жодних коштів на відшкодування заподіяної останнім шкоди ні під час розгляду цієї справи, ні в межах розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Круць В. М. в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача АТ «СГ «ТАС» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Судом встановлено такі обставини.

Як вбачається зі змісту повідомлення ОСОБА_1 про дорожньо-транспортну пригоду, адресованого АТ «СГ «ТАС», 03.12.2020 року о 09:40 год на території Монастириського району Тернопільської області, дорога «Монастириська Гончарівка» трапилася ДТП за участю транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , і транспортного засобу Ravon R4, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 150-151).

Автомобіль Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , з 22.11.2016 року належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а також витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів (т. 1, а. с. 7, 8).

Те, що транспортний засіб Volkswagen Passat з номерним знаком НОМЕР_2 зареєстрований за позивачем, окрім того, підтверджується долученою до матеріалів справи відповіддю № 31/19/2-А-4-а/з Територіального сервісного центру МВС № 6142 від 08.12.2023 року (т. 1, а. с. 96).

Наказом директора ТОВ «Доронік-Україна» № 24 від 30.07.2020 року, у зв`язку з отриманням в користування легкового автомобіля на умовах фінансового лізингу, автомобіль Ravon R4 з номерним знаком НОМЕР_1 було закріплено за директором ТОВ «Доронік-Україна» ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 231, зв.).

Зі змісту висновку службового розслідування від 21.12.2020 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю працівників ТОВ «Доронік-Україна» вбачається, що 03.12.2020 року інженер-технолог ТОВ «Доронік-Україна» ОСОБА_2 (відповідач), у вихідний день, без належного дозволу та підстав використав службовий автомобіль директора ТОВ «Доронік-Україна» Ravon R4, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ «УЛФ-Фінанс» та перебуває в користуванні товариства на умовах фінансового лізингу відповідно до договору № 7279/07/20-Г від 27.07.2020 року. Керуючи вказаним автомобілем під час поїздки дорогою «Івано-Франківськ Тернопіль», ОСОБА_2 допустив зіткнення (ДТП) з автомобілем Volkswagen Passat, спричинивши пошкодження автомобілів. Окрім того, внаслідок цієї ДТП ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та водій автомобіля Volkswagen отримали тілесні ушкодження (т. 1, а. с. 230).

Те, що вищевказана ДТП трапилася під час наданого ОСОБА_2 вихідного, підтверджується копією заяви відповідача від 01.12.2020 року про надання йому вихідного дня за раніше відпрацьований вихідний день, а також копією наказу директора ТОВ «Доронік-Україна» № 38-К від 02.12.2020 року, яким ОСОБА_2 , інженеру-технологу, відповідно до ст. 72 КЗпП України надано один день відпочинку 03.12.2020 року (т. 1, а. с. 232, 233).

03.12.2020 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0000115 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактом вчинення 03.12.2020 року приблизно о 09:50 год на автодорозі «Івано-Франківськ Бучач Тернопіль», 45 км + 345 м, ОСОБА_2 ДТП, внаслідок якого ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали численні травми (т. 1, а. с. 55).

Висновком експерта № 622/22-22 від 16.03.2023 року, складеним за результатами проведення судової автотехнічної експертизи в справі № 603/171/21 (кримінальне провадження № 0000115 від 03.12.2020 року), встановлено, що причиною настання досліджуваної пригоди (ДТП за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ), з технічної точки зору, слід вважати невідповідність дій водія Ravon R4 ОСОБА_2 вимогам п. п. 2.3 (б), 10.1, 14.2 (в), 14.6 (г), розділу 34 (в частині роз`яснень щодо обмежень лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки) ПДР України (т. 1, а. с. 60-68).

Відповідно до висновку експерта № 137/21 від 27.04.2021 року, складеного на підставі заяви-звернення ОСОБА_1 за результатом проведеної автотоварознавчої експертизи, вартість колісного транспортного засобу Volkswagen Passat 2.0 TDi BM Highline 6MT, номерний знак НОМЕР_2 , до ДТП, яка трапилася 03.12.2020 року, експертом визначено в розмірі 459 000,00 грн. Матеріальний збиток, заподіяний власнику цього автомобіля, визначено таким, що дорівнює вартості автомобіля, тобто 459 000,00 грн. Поряд з цим, вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 1 041 336,55 грн. Окрім того, експертом встановлено, що вартість придатних для вторинного використання деталей/складових колісного транспортного засобу Volkswagen Passat 2.0 TDi BM Highline 6MT, номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП, яка трапилася 03.12.2020 року, становить 44 819,93 грн (т. 1, а. с. 9-46).

Як вбачається з висновку експерта № 57 від 12.03.2021 року, складеного на підставі проведеної в кримінальному провадженні № 0000115 від 03.12.2020 року судово-медичної експертизи за медичними документами ОСОБА_1 , 1966 р. н., в останнього були встановлені такі ушкодження: закрита травма грудей з переломами 8-го правого та 5-го лівого ребер, що ускладнились розвитком двобічної післятравматичної плевропневмонії; закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку; забійна рана волосистої частини голови; садна на голові; синці на обличчі та передній поверхні грудей. Експертом встановлено, що ці тілесні ушкодження, враховуючи їх вид та властивості, утворилися від дії тупих предметів незадовго до надходження ОСОБА_1 в лікарню (03.12.2020 року), не виключено під час дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 03.12.2020 року на автодорозі «Івано-Франківськ Бучач - Тернопіль», 45 км + 345 м. Виявлені в ОСОБА_1 тілесні ушкодження не супроводжувалися небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого, понад три тижні, розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки при звичайному перебігу травматичного процесу потребують для свого повного загоєння термін тривалістю більш як 21 день (т. 1, а. с. 50-54).

З дослідної частини вказаного висновку експерта, окрім того, вбачається, що після госпіталізації 03.12.2020 року та до виписки зі стаціонару 24.12.2020 року ОСОБА_1 , серед іншого, скаржився на головні болі, запаморочення, нудоту, болі в грудній клітці, що посилюються при дихальних рухах, слабкість у верхніх кінцівках тощо.

Вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.09.2023 року в справі № 603/171/21, копію якого долучено до позовної заяви, ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначено йому покарання у виді арешту на строк 5 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік 6 місяців. Цивільний позов ОСОБА_1 від 31.05.2021 року про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення, залишено без розгляду на підставі поданої потерпілим заяви (т. 1, а. с. 76-82).

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що 03.12.2020 року приблизно о 09:00 год водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки Ravon R4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебував пасажир ОСОБА_5 , рухався автомобільною дорогою Н-18 зі сполученням «Івано-Франківськ Бучач Тернопіль», в напрямку від м. Івано-Франківськ до м. Монастириська Тернопільської області.

Рухаючись у вказаному напрямку, на відрізку 45 км + 345 м зазначеної автодороги, що за межами м. Монастириська Чортківського району Тернопільської області, зі швидкістю 70-80 км/год, водій ОСОБА_2 не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перед початком перестроювання не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед початком обгону на ділянці з обмеженою оглядовістю не переконався, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, та під час обгону перетнув лінію 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення поняття «дорожня обстановка» і виконання його вимог), 2.3 (підпунктів «б», «д»), 10.1, 14.2. «в», 14.6 «г», розділу 34 (в частині роз`яснень щодо обмежень лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки) ПДР України.

При наближенні до прилягання другорядної дороги, зліва, відносно руху автомобіля Ravon R4, водій ОСОБА_2 з метою виконання маневру - обгону вантажного автомобіля, який рухався попереду нього в попутному напрямку, змінив напрямок свого руху ліворуч, перетнувши суцільну горизонтальну лінію дорожньої розмітки, та виїхав на зустрічну смугу руху, чим порушив вимоги дорожньої розмітки п. 1.1 (вузька суцільна лінія), та перед початком цього виїзду на ділянці з обмеженою оглядовістю не переконався, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані та що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед початком обгону, чим порушив вимоги пункту 10.1 та розділу 34 (в частині роз`яснень щодо обмежень лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки) ПДР України.

У вказаний час водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в межах своєї смуги руху у напрямку до м. Івано-Франківськ, тобто назустріч автомобілю Ravon R4.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил ОСОБА_2 не забезпечив безпеку дорожнього руху та після виїзду на зустрічну смугу руху, в порушення п. п. 1.10 (в частині визначення поняття «дати дорогу», і виконання його вимог), 11.3 Правил дорожнього руху, не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen Passat, а допустив наїзд передньою частиною керованого автомобіля на передню частину автомобіля Volkswagen Passat.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Volkswagen Passat ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудей з переломами 8-го правого та 5-го лівого ребер, що ускладнилась розвитком двобічної післятравматичної плевропневмонії, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани волосистої частини голови, садна на голові, синці на обличчі та передній поверхні грудей, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки при звичайному перебігу травматичного процесу, потребують для свого повного загоєння терміну, тривалістю більш як 21 день. Порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів: 1.5 частини 1, 1.10 (в частині визначення понять: «дати дорогу», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (підпунктів «б», «д»), 10.1, 11.3, 14.2. «в», 14.6 «г», пункту 1.1 дорожньої розмітки (вузька суцільна лінія), розділу 34 (в частині роз`яснень щодо обмежень лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Згідно з інформацією з ЄДРСР (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116389302) ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17.01.2024 року, яка набрала законної сили 17.01.2024 року, вищевказаний вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.09.2023 року в справі № 603/171/21 скасовано, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ст. 49 КК України, а кримінальне провадження стосовно нього закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 від 31.05.2021 року на підставі поданої ним заяви залишено без розгляду. Зі змісту цієї ухвали вбачається, що апеляційний суд погодився із висновками Монастириського районного суду Тернопільської області про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за установлених судом та викладених у вироку обставин. Разом з тим, у зв`язку зі спливом на момент розгляду апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_5 строків давності, а також з огляду на відповідне клопотання обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Таким чином, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 закрито з нереабілітуючих підстав.

Оскільки станом на 03.12.2020 року (тобто на момент ДТП) цивільна відповідальність власника транспортного засобу Ravon R4, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (поліс ОСЦПВ № 200762495), ОСОБА_1 31.05.2021 року звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування. У цій заяві позивач відповідно до ст. 35 та пп. «а» ст. 41-1 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив здійснити відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , заподіяної йому під час ДТП, яка трапилася 03.12.2020 року з вини ОСОБА_2 , водія транспортного засобу Ravon R4 з номерним знаком НОМЕР_1 (договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 200762495) (т. 1, а. с. 8, 49).

10.11.2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування № 2186, в якій погодився із розміром страхового відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, що трапилася 03.12.2020 року, на суму 130 000,00 грн та водночас відмовився від проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна (т. 1, а. с. 154-155).

20.11.2023 року АТ «СГ «ТАС» складено страховий акт № 23082/01/923, яким визначено виплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 130 000,00 грн за заподіяну ОСОБА_2 майнову шкоду. Зі змісту цього страхового акта та долученого до нього розрахунку суми страхового відшкодування (додаток № 1), окрім того, вбачається, що розмір визначеного позивачу страхового відшкодування дорівнює розміру страхової суми по предмету страхування - 130 000,00 грн (т. 1, а. с. 156).

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2 від 22.11.2021 року, адресованої ОСОБА_1 , відповідач під час розгляду в Монастириському районному суді Тернопільської області кримінального провадження № 0000115 від 03.12.2020 року пропонував відшкодувати завдану ним внаслідок ДТП матеріальну шкоду в розмірі 250 000,00 грн, які зобов`язувався виплатити протягом 12 місяців щомісячними платежами (т. 1, а. с. 56).

На підтвердження здійснення відповідачем часткового відшкодування ОСОБА_1 шкоди (збитків), завданої внаслідок ДТП, до відзиву на позовну заяву долучено квитанцію № МТ6М-69РВ-5ХНС-С5В5 від 23.09.2023 року та квитанцію № Е68К-1Т54-ТЕ07-1К00 від 27.09.2023 року (т. 1, а. с. 110, 109).

Зі змісту вказаних квитанцій вбачається, що 23.09.2023 року ОСОБА_2 здійснив переказ грошових коштів ОСОБА_1 на суму 30 000,00 грн в рахунок часткового відшкодування збитків, що настали внаслідок ДТП 03.12.2020 року, справа № 603/171/21 (рахунок НОМЕР_3 ). 27.09.2023 року ОСОБА_2 додатково перерахував ОСОБА_1 5450,00 грн на вищезазначений банківський рахунок.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Як вбачається зі змісту п. 3 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

В ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що передбачено ч. 5 ст. 1187 ЦК України.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини (постанова Верховного Суду від 17.01.2024 року в справі № 554/4401/22).

Поряд з цим, в п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Особливий порядок відшкодування шкоди також передбачено в ч. 1 ст. 1172 ЦК України, згідно з якою юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Отже, аналізуючи положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України, можна дійти висновку, що володілець транспортного засобу є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Поряд з цим, для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність, у даному випадку, як загальних умов деліктної відповідальності, так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою-роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 03.12.2020 року відповідач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Доронік-Україна». Водночас на момент вчинення ДТП ОСОБА_2 , керуючи автомобілем, належним ТОВ «Доронік-Україна» на умовах фінансового лізингу, не виконував свої трудові (службові) обов`язки, у зв`язку з чим положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України за таких обставин застосуванню не підлягають.

Водночас судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, котрим 03.12.2020 року керував ОСОБА_2 , на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» на підставі полісу ОСЦПВ № 200762495 (страхова сума 130 000,00 грн).

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV від 01.07.2004 року), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин та на момент звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду, передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року).

Згідно з правилами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Також необхідно звернути увагу на приписи ст. 30 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, якою визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Встановлено, що 03.12.2020 року на автодорозі «Івано-Франківськ Бучач Тернопіль», 45 км + 345 м, з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Ravon R4 з номерним знаком НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої, серед іншого, було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до висновку експерта № 137/21 від 27.04.2021 року витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу позивача (1 041 336,55 грн) перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди (459 000,00 грн). Таким чином, ремонт цього автомобіля є економічно необґрунтованим, а вищевказаний транспортний засіб у силу приписів Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року вважається фізично знищеним. Водночас вартість придатних для вторинного використання деталей/складових транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП згідно із вищезазначеним висновком експерта становить 44 819,93 грн. Отже, розмір матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 внаслідок ДТП, складає 414 180,07 грн (459 000,00 грн - 44 819,93 грн).

Відповідач ОСОБА_2 відмовився від проведення призначеної судом за його клопотанням автотоварознавчої експертизи, доказів на спростування заявленого позивачем розміру майнової шкоди суду не надав, а також визнав заявлений ОСОБА_1 розмір заподіяної йому внаслідок ДТП шкоди.

Водночас суд враховує те, що АТ «СГ «УСГ» як страховик власника транспортного засобу Ravon R4 з номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 в момент вчинення ДТП, сплатило позивачу 130 000,00 грн страхового відшкодування, що дорівнює розміру страхової суми по предмету страхування за договором ОСЦПВ № 200762495.

Також суд враховує надані представником відповідача квитанції про переказ Грабару О. С. коштів на загальну суму 35 450,00 грн в рахунок часткового відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди (збитків).

Отже, зважаючи на наведені вище обставини, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 248 730,07 грн майнової шкоди (459 000,00 грн - 44 819,93 грн - 130 000,00 грн - 35 450,00 грн).

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. п. 1-3 ч. 2 ст. 23 ЦК України)

У силу абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою тощо. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, а тому принцип еквівалентного відшкодування, що властивий цивільному праву, при відшкодуванні моральної шкоди неможливий, оскільки вона не має вартісного еквівалента.

Аналогічні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.12.2024 року в справі № 285/2941/20.

Поряд з цим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд висновує, що діями ОСОБА_2 позивачу, окрім майнової шкоди, завдано також і моральної шкоди, яка з огляду на наявність всіх основних умов відповідальності (неправомірної поведінки, причинного зв`язку між діями та наслідками, а також вини заподіювача шкоди) підлягає відшкодуванню відповідачем.

При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди суд враховує: характер дій відповідача, які призвели до настання зазначеної вище ДТП; те, що внаслідок ДТП, що трапилася з вини відповідача, ОСОБА_1 21 день перебував на стаціонарному лікуванні, після чого був виписаний на амбулаторне лікування; тяжкість отриманих позивачем ушкоджень (переломи ребер, що ускладнились розвитком двобічної післятравматичної плевропневмонії, закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, забійна рана волосистої частини голови, садна на голові, синці на обличчі та передній поверхні грудей); характер немайнових втрат позивача (їх тривалість, можливості відновлення); душевні страждання, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, у зв`язку з чим, зокрема, змушений був в межах відповідного кримінального провадження відвідувати правоохоронні органи, а потім і суд; знищення внаслідок ДТП власності позивача транспортного засобу, та, як наслідок, неможливості його використання за цільовим призначенням; глибину душевних та психічних страждань позивача.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до переконання, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 70 000,00 грн (20 000,00 грн з яких моральна шкода, заподіяна здоров`ю позивача), відповідатиме принципам розумності, справедливості та співмірності.

Водночас суд звертає увагу на те, що згідно з приписами ст. 26-1 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, Закон № 1961-IV від 01.07.2004 року, серед іншого, визначає моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст. 23 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року).

Суд звертає увагу на те, що сторонами не надано доказів того, що полісом ОСЦПВ № 200762495 відповідальність власника транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , за заподіяну життю і здоров`ю шкоду становить саме 200 000,00 грн. Окрім того, в матеріалах справи відсутня інформація про здійснення страховиком відповідача розрахунку завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, як і відсутні докази звернення ОСОБА_1 до АТ «СГ «УСГ» із заявою про здійснення відповідного страхового відшкодування. У зв`язку з наведеним суд не в змозі визначити та врахувати відповідний розмір компенсації моральної шкоди (шкоди, заподіяної здоров`ю позивача) в межах страхового відшкодування, право на яке має позивач.

А тому, враховуючи викладене вище, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 50 000,00 грн моральної шкоди, тобто без врахування визначеного судом розміру моральної шкоди (20 000,00 грн), заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я позивача.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 2987,30 грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог ((248 730,07 грн майнової шкоди + 50 000,00 грн моральної шкоди) * (384 180,07 грн * 1%) / 384 180,07 грн).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 11, 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 248 730 (двісті сорок вісім тисяч сімсот тридцять) грн 07 (сім) коп. майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2987 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) грн 30 (тридцять) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: проспект Берестейський (Перемоги), 65, м. Київ, .

Головуючий суддя І. М. Галіян