Номер провадження: 22-ц/813/934/25
Справа № 522/8106/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицький В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач Обслуговуючий кооператив «Екодом-1», відповідач - ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Заяць Костянтина Вікторовича,

на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Бондар В.Я. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД», про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

01 липня 2022 року Обслуговуючий кооператив «ЕКОДОМ-1» в особі свого представника Згоди О.О. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, який мотивував тим, що під час підготовки та подачі до Міністерства юстиції України скарги 24 жовтня 2019 року стало відомо, що нібито 10 березня 2017 року невстановленими особами від імені ОК «Екодом-1» в особі голови кооперативу Корнієнко Н.О. та ОСОБА_1 підписаний договір про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» № 3, згідно умов якого позивач зобов`язався організувати будівництво двухрівневого підземного паркінгу у багатоповерховому будинку з підземним паркінгом та вбудовано-прибудованими громадським приміщеннями по АДРЕСА_1 за рахунок внесків учасника та внесків інших асоційованих членів, здати його в експлуатацію, передати учаснику паркомісце (секція і, поверх -2, загальна площа 16 кв.м, номер 3) в об`єктів будівництва. Відповідачу також 10 березня 2017 року видано довідку про нібито повну оплату по договору, між сторонами укладено акт прийму-передачі. Позивач вважає ці документи підробленими, тому звернувся до відділку поліції. В кримінальному провадженні було допитано свідка ОСОБА_2 , згідно показань якої, ОСОБА_1 вона не знає та ніколи його не бачила, договір підписаний за допомогою факсиміле, кошти вона не отримувала. Так само їй не відомо, хто підписав довідку та акт. Сторони не погоджували використання факсиміле, тому наявність факсимільного відтворення підпису ОСОБА_2 суперечить ч. 3 ст. 207 ЦК України. Умови договору не виконувалися, адже на розрахунковий рахунок ОК «Екодом-1» кошти від ОСОБА_1 не надходили. Рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 було скасоване наказом Міністерства юстиції України, який наразі оскаржується відповідачем (справа № 757/18453/20-ц). Право власності на теж паркомісце зареєстроване за ТОВ «Сайленд». Тож, оскаржуваний договір викликає суперечності між ОК «Екодом-1» та ТОВ «Сайленд», що може потягти за собою матеріальні претензії третьої особи до позивача, що спричинити майнову шкоду позивачу.

Позивач просив визнати недійсним договір № 3 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 10.03.2017, підписаний між ОК «Екодом-1» від імені голови ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

До суду 25 серпня 2022 року надійшов відзив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , згідно якого заперечують проти задоволення позову.

В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем пропущений строк позовної давності, адже ОК «Екодом-1» знав про існування оскаржуваного договору з моменту його укладення. Подання такого позову є зловживанням права, адже судом розглядалася справа № 522/2006/21 за позовом ТОВ «Ханбєр», де ОК був відповідачем щодо оскарження, зокрема, того ж договору. Вказує, що відповідач сплатив всі внески, що підтверджується відповідними квитанціями та довідками. Оскаржуваний договір не може порушувати права позивача, оскільки він виконаний сторонами та припинив свою дію. Зазначення позивача про можливу майнову шкоду є вимогою на майбутнє та нічим не підтверджено. Матеріали кримінального провадження не можуть прийматися до уваги, адже до них застосовуються норми КПК, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, але не показаннями наданими слідчому.

Також у відзиві зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які він очікує понести в зв`язку із розглядом справи, складає 15000 грн - витрати на професійну допомогу.

30 серпня 2022 року надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_5 , згідно якої зазначено, що позивачем не пропущений строк позовної давності, адже документи отримані при підготовці скарги, відповідач зареєстрував право власності за собою 01 серпня 2019 року і до цього часу позивач не міг знати про існування оскаржуваного договору. Посилання на справу, у якій позивач був відповідачем, не змістовне, адже обґрунтування позову у ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1» зовсім різні. Відповідач без волі позивача розпорядився його майном, тому права позивача порушені. ОСОБА_1 жодних квитанцій на підтвердження сплати по договору не представив. Довідка та акт про сплату не є первинним бухгалтерським документом. Доводи про виконання договору позивач спростовує тим, що вважає, що оскаржуваний договір взагалі не укладався. Ніяких позовних вимог на майбутнє позивачем не заявлялося. Протокол допиту свідка слідчим додано з метою доведення необхідності виклику та допиту свідка ОСОБА_6 .

До суду 15 грудня 2022 року надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких представник відповідача ОСОБА_7 зазначає, що зміна керівництва у ОК не може свідчити про те, що позивач не знав про існування оспорюваного договору. Довідки та акт вважає належним доказами виконання умов договору, знову наголошує на неможливості прийняття такого доказу як протокол допиту свідка.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року позов Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» до ОСОБА_8 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД», про визнання договору недійсним залишено без задоволення.

03 грудня 2023 року від відповідача ОСОБА_1 в особі свого представника - Зайця К.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правову допомогу за результатами розгляду справи, яким стягнути з Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000 грн.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року заяву представника ОСОБА_8 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1»до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю«САЙЛЕНД», про визнання договору недійсним задоволено.

Вимогу ОСОБА_9 ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу залишено без задоволення.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника - Зайця К.В. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасуватидодаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року, яке вважає необґрунтованим та таким, що прийняте з грубим порушенням норм матеріального права, при недотриманні норм процесуального права, та ухвалити нове рішення яким вимогу представника ОСОБА_1 Заяця К.В. про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити у повному обсязі та стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000 грн.

Доводами апеляційної скарги відповідач є те, що у відзиві на позовну заяву містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, і такий на правничу допомогу складає 150000 грн. Відповідачем подавалася заява про виклик свідка, що спростовує висновок суду про невідповідність опису робіт фактично виконаним. Разом із заявою суду було надано детальний опис робіт, який підтверджується матеріалами справи. Заявником зазначалося, що вказані витрати є гонораром успіху адвоката, тобто стягуються у разі позитивного для сторони рішенні у фіксованому розмірі, і згідно судової практики Верховного Суду, гонорар успіху визначено як витрати з відкладальною умовою та визнано, що гонорар успіху може бути включений до списку витрат, які підлягають відшкодуванню (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/4507/18 від 12 травня 2020 року).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи.

Зокрема, позивач Обслуговуючий кооператив «Екодом-1», представник позивача адвокат Згода О.О., третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД» повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримали 29.01.2025 19:50:54 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 35, 35зв., 36 зв., т. 3) Відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки його представник повістку отримав 29.01.2025 19:50:54 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 36, т. 3).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Згідно п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі».

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона у справі до закінчення судових дебатів у справі не подала докази понесених нею судових витрат, то відповідні докази вона може подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву; у заяві про компенсацію судових витрат, поданій після закінчення судових дебатів, має бути обґрунтування поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір цих витрат, до закінчення судових дебатів.

Звертаючись до суду 03.12.2023 із заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат на правову допомогу, відповідач в особі свого представника протягом встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України надав до суду разом із заявою детальний опис виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 1 фо від 12 листопада 2021 року: Ознайомлення з матеріалами справи № 522/7517/22 року, аналіз та підготовка правової позиції 2000 грн; консультація Клієнта з метою роз`яснення перспектив справи 1 000 грн; підготовка та подання відзиву на позовну заяву 3000 грн; підготовка та подання заяви щодо виклику свідка 1000 грн; підготовка та подання заяви щодо судово-економічної експертизи 2000 грн; підготовка та подання заяви про застосування строків позовної давності 2000 грн; підготовка та подання заяви про забезпечення судових витрат по клопотанням про призначення експертизи 2000 грн; підготовка та подання заяви про забезпечення судових витрат щодо професійної правничої допомоги 2000 грн; підготовка та подання заперечення на клопотання про витребування документів та призначення експертизи 2000 грн; підготовка та подання заперечення на клопотання про призначення судово-економічної експертизи 2000 грн; підготовка та подання заяви по суті справи 2000 грн; участь у судових засіданнях 5000 грн. Всього до сплати 26000 грн. (т. 2 а.с. 188-191).

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення та залишаючи без задоволення вимогу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходив із відсутності належних, допустимих та достовірних доказів понесених відповідачем витрат на правову допомогу, незаявлення про таку у встановлений законодавством строк, та, як наслідок, відсутності підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правовому допомогу. Також суд в обґрунтування свого судового рішення послався на відсутність договору про надання правової допомоги.

Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначав Верховний Суд, за змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (постанова ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

Оскільки законодавець використовує у нормі ст. 137 ЦПК України конструкцію «та» і вимагає надання як договору, на підставі якого суд має встановити дійсні правовідносини сторін, так і відповідні докази, то за відсутності договору про надання правової допомоги суд позбавлений можливості вирішити таке.

Судом вірно взято до уваги відсутність вказаного договору як підстава для відмови у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правову допомогу.

Вказане є визначальним для правильного вирішення вказаного процесуального питання.

Посилання в апеляційній скарзі на право заявника вимагати стягнення на свою користь «гонорару успіху», є необґрунтованим з огляду на відсутність вищезазначеного договору, що унеможливлює перевірити узгодження сторонами такого та його розміру.

При цьому, помилкове посилання суду на неповідомлення відповідачем про попередній (орієнтовний) перелік судових витрат на правову допомогу, то таке спростовується матеріалами справи, адже в першій заяві по суті справи в суді першої інстанції відзиві на позовну заяву відповідачем було заявлено про розмір витрат на правову допомогу 150000 грн, не призвело до неправильного вирішення справи.

Вказане не спростовує відсутності як договору, так і інших доказів.

З урахуванням фактичних обставин справи у суду першої інстанції були наявні процесуальні підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та відмови у стягненні таких.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 14 березня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко