Справа № 939/84/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 вересня 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 2870 доларів США, відповідач отримав кошти та зобов`язався повернути в строк до 20 грудня 2019 року. Станом на 10 січня 2025 року відповідач зобов`язання не виконав і грошові кошти у вказаній сумі не повернув.

Оскільки в обумовлений строк відповідач борг позивачу не повернув, то просив стягнути з нього на свою користь заборгованість за вказаним договором позики у сумі 2870 доларів США, 3% річних за в сумі 4907 доларів США 70 центів.

Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року було відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву на позов. Однак, до цього часу відповідач відзив на позов суду не надав.

Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що згідно з письмовою розпискою, складеною 19 вересня 2019 року ОСОБА_2 , останній отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2870 доларів США, з відсотковою щомісячною оплатою 3% від суми боргу, зобов`язався повернути борг в сумі 2870 доларів США та 258 доларів США, що становить 9% від суми боргу в термін до 20 грудня 2019 року /а.с.13/.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач, отримавши від позивача у борг за договором позики від 19 вересня 2019 року, оформленого розпискою, грошові кошти у розмірі 2870 доларів США, в обумовлений договором строк, а саме до 20 грудня 2019 року борг позивачу не повернув, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 2870 доларів США, що еквівалентно, виходячи з офіційного курсу гривні щодо долара США станом на 14 березня 2025 року, з розрахунку 1 дол. США = 41 527 грн., - 119182,49 грн.

Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 21 грудня 2019 року по 20 грудня 2024 року задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку позики.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між сторонами договору позивач надав відповідачу суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі у визначений договором строк до 20 грудня 2019 року /а.с.13/.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування коштами у межах погодженого сторонами строку до 20 грудня 2019 року, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Як вбачається з позовоної заяви, визначена позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку позики.

Оскільки після закінчення строку позики у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 21 грудня 2019 року по 20 грудня 2024 року є безпідставними та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з ОСОБА_2 підлягають до стягнення відсотки за вказаним договором позики у розмірі 258,30 доларів США (3% від 2870 доларів США = 86,10 доларів США х 3 місяці), що за курсом НБУ станом на дату розгляду справи (14 березня 2025 року) складає 10 726 грн. 42 коп. (258,30 доларів США х 41,527 грн.).

Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного договору позики належним чином не виконував, жодних заперечень щодо цього суду не надав, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в загальному розмірі 3128,30 доларів США, що становить 129908,91 грн., що складається із: 2870 доларів США, що еквівалентно 119182,49 грн. - заборгованість за позикою, 258,30 доларів США, що еквівалентно 10 726 грн. 42 коп. заборгованість за відсотками.

Зважаючи на викладене, в іншій частині в позові необхідно відмовити.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов ОСОБА_1 задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1299,09 грн. (129908,91 грн. х 1%).

Керуючись ст. 99 Конституції України, ст. 192,202,207,524,526,533,625-627,1046-1050 ЦК України, ст. 10-13,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 3128 (три тисячі сто двадцять вісім) доларів США 30 центів, що еквівалентно 129 908 (сто двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісім) гривень 91 копійка.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1299 (одна тисяча двісті дев`яносто дев`ять) гривень 09 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Головуючий-суддяА.Міланіч