Справа № 199/6570/24
(2/199/453/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

17.03.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся представник позивача із позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 23 липня 1993 року було зареєстровано шлюб сторін.

Представник позивача також зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є те, що спільне життя між позивачем і відповідачем не склалося. Сторони припинили сумісне проживання, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Також зазначає, що спільне господарство ними не ведеться, спору про поділ майна на момент звернення до суду не мають.

Ухвалою суду від 23 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надала суду заяву про визнання позову з підстав, зазначених у ньому.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 23 липня 1993 року Амур-Нижньодніпровським райвідділом ЗАГС м. Дніпропетровська, про що складено відповідний актовий запис №628, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач стверджував, що спільне господарство сторонами разом не ведеться, проживають вони окремо, шлюбні стосунки фактично припинені. Відповідачем вказані обставини визнані.

Спір про поділ майна між сторонами у справі на даний час відсутній.

За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у справі, а саме сума судового збору.

Керуючись ст. 112 СК України, ст. ст. 263-265,274-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 23 липня 1993 року Амур-Нижньодніпровським райвідділом ЗАГС м. Дніпропетровська, про що складено відповідний актовий запис №628.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити шлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, що складаються із судового збору, в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк із дня проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко