провадження № 22-ц/824/7296/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 28 серпня 2023 року у розмірі 60 804,66 грн, що складається: 48 934,24 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 870,42 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 28 серпня 2023 року відповідач ознайомилася з умовами кредитування та підписала паспорт кредиту та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодила істотні умови. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, використання якого погоджено із відповідачем у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 15 січня 2020 року, яка підписана відповідачем власноруч на планшеті. На підставі укладеного договору відповідач отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 08/26, тип - Універсальна GOLD VISA. Відповідач користувалась кредитним лімітом, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом, але припинила надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Відповідач перестала вносити кошти посилаючись на «спірні», на її думку, операції, які були проведені по її кредитній картці номер - НОМЕР_1 за 28 серпня 2023 року. Згідно виписки по рахунку 28 серпня 2023 року було здійснено декілька фінансових операцій - переказ на свою карту НОМЕР_5 через Приват24. Перевіркою інформації було встановлено, що 29 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулась у підтримку банку з заявою на оскарження операцій по її рахунках. Банком було зафіксоване дане звернення та направлено на перевірку до служби безпеки банку. 28 серпня 2023 року за допомогою Приват24 було відкрито віртуальну картку НОМЕР_1 , встановлено ПІН-код та піднято кредитний ліміт в розмірі 50 000,00 грн. Далі через Приват24 було здійснено 7 операцій «Переказ на свою карту НОМЕР_5» ( НОМЕР_2 ), що прив`язана до рахунку відкритого на ім`я клієнтки ОСОБА_1 . Під час спілкування з представниками банку клієнтка ОСОБА_1 , вказує на відсутність доступу до фінансового номеру телефону, внаслідок чого відбувся несанкціонований вхід до Приват24 та подальші фінансові операції, проте, для віддаленої заміни SIM-картки необхідно мати певні дані щодо самої SIM-картки. Сюди входять 19 цифр ICC-коду (номер на обороті SIM-карти) або 8 цифр коду PUK1, або код із SMS від оператора для доступу в особистий кабінет «Мій Київстар». Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що оскаржувані операції щодо переказу коштів на свою картку проведені особою, яка мала всі необхідні дані для доступу в Приват24, внаслідок самостійного розголошення інформації клієнтом ОСОБА_1 . Вина банку в переказі коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 - відсутня.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» посилається на аналогічні обставини викладені в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15 січня 2020 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 45).

ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана ОТП 28 серпня 2023 року 16:23 (а.с. 28-39).

Розмір кредитного ліміту змінювався, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 26).

Згідно довідки про видану картку, ОСОБА_1 отримала картку НОМЕР_1 , дата видачі 28 серпня 2023 року, термін дії 08/26, віртуальна картка Універсальна Gold Visa (а.с. 27).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28 серпня 2023 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , заборгованість станом на 07 серпня 2024 року - 60 804,66 грн. та складається із: 48 934,24 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 11 870,42 грн. відсотки. (а.с. 52).

Згідно виписки за договором № б/н за період з 28 серпня 2023 року по 08 серпня 2024 року вбачається, що 28 серпня 2023 року з рахунку ОСОБА_1 списано 5 000,00 грн., 5 000,00 грн., 5 000,00 грн., 10 000,00 грн., 10 000,00 грн., 10 000,00 грн., 3 000,00 грн., з 01 жовтня 2023 року по 01 квітня 2024 року з рахунку списувались відсотки за користування кредитом (а.с. 53).

Згідно листа Національного банку України від 14 лютого 2024 року № 14-004/11751 вхід до Приват24 було проведено з нетипового для відповідача пристрою - SMARTPHONE. Після доступу в додаток Приват24 було відкрито віртуальні картки ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ) і встановлено кредитний ліміт. Даний кредитний ліміт відкрито по заявці через систему Приват24 та підтверджено ОТП 28.08.2023 о 16:23. Додатково, 28.08.2023 року через систему Приват24 було оформлено «Кредит готівкою», та кошти були зараховані на картку НОМЕР_3 . По карткам відповідача були проведені операції зі списання та зняття готівкових коштів, а саме: з карти НОМЕР_4 відбулися перекази на карту НОМЕР_5 та в подальшому несанкціоновані зняття коштів. Видаткові операції були лише по картці НОМЕР_5 , по картці НОМЕР_3 - тільки зарахування коштів по кредиту готівкою, по картці НОМЕР_4 - переказ між своїми рахунками.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення відносно ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України. (а.с. 83).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів та підтвердження того, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати оформлення третьою особою кредиту.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що починаючи з 16 год. 26 хв. 28 серпня 2023 року до 18 год. 07 хв. 28 серпня 2023 року, невстановленими особами, внаслідок несанкціонованого доступу до системи Приват24, викрадено кошти в розмірі: 47940,70 грн. Відповідач негайно звернулась до правоохоронних органів з заявою, у зв`язку із чим СВ Святошинським УП ГУНП у м. Києві відкрито кримінальне провадження №0003277, розпочатого за ч. 4 ст. 190 КК України, одночасно, ОСОБА_1 визнано потерпілою особою.

З виписки за договором № б/н за період з 28 серпня 2023 року по 08 серпня 2024 року вбачається, що 28 серпня 2023 року по карткам відповідача були проведені операції зі списання та зняття готівкових коштів, а саме: з карти НОМЕР_4 відбулися перекази на карту НОМЕР_5 .

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003277 від 30 серпня 2023 року вбачається, що 28 серпня 20223 року приблизно о 16 год. 50 хв. невідома особа використовуючи пошукову систему обліковий запис «ГУГЛ» з карти 4149 НОМЕР_6 шляхом зловживання довірою, діючи від імені власника карти «Приватбанк» заволоділа грошовими коштами в сумі 47940,70 грн., які належать ОСОБА_1 .

З листа Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві №356-А3/125/54/08-2023 від 25 жовтня 2023 року вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0003277 триває.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до п. 1.1.2.1.10. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) у цьому випадку і у подальшому в редакції станом на час списання коштів, для уникнення неправомірних операцій з рахунками клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон/пристрій, який використовується для підключення фінансового номеру телефону клієнта та/або доступу до програмних комплексів банку. В разі втрати клієнтом фінансового номеру телефону, підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій третіх осіб із фінансовим номером телефону клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це банк в будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення банку. На підставі звернення клієнта про зазначений факт банк знімає з номера телефону клієнта ознаку «Фінансовий» та блокує аккаунт клієнта в системі «Приват24» з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками клієнта.

Положеннями пункту 1.1.10.4.2. У випадку втрати індивідуальної облікової інформації, втрати Платіжної картки/ПІНу/постійного пароля/одноразових паролів/мобільної сім-картки із Фінансовим номером телефону Клієнта або виникнення у Клієнта підозри, що Картка/ПІН/постійний пароль/одноразові паролі/Фінансовий номер телефону могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Платіжної картки/ПІНу/постійного пароля/одноразових паролів/Фінансового номера телефону Клієнт негайно зобов`язаний виконати одну з таких дій: - звернутися до відділення Банку, в чат-онлайн або за телефоном: 3700 (безкоштовно по Україні), +38 073 (050, (для VIP-клієнтів),+38 (для дзвінків із-за кордону) і заявити про такий факт; - якщо Платіжна картка підключена до послуги «Інформування про транзакції», виконати дії, необхідні для блокування Платіжної картки відповідно до інструкцій з використання послуги; - якщо Платіжна картка підключена до Системи «Приват24» виконати дії, необхідні для блокування Картки відповідно до інструкцій з використання системи «Приват24».

Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (далі - Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до п. 3 розділу 6 Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Відповідно до п.9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (п.10 розділу 6 Положення).

Аналогічне регулювання містить Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затверджене Постановою НБУ № 164 від 29.07.2022 року, чинне на момент здійснення невстановленими особами операції з використання коштів відповідача з її банківського рахунку.

Разом з тим, банк службове розслідування щодо несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку відповідача належним чином не провів, вважає відповідача винною у несанкціонованих операціях по зняттю коштів та нарахував відповідачу відсотки на залишок неповернутої суми за кредитним договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, апеляційний суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів вини відповідача, а саме, що вона своєю бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18).

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 зроблено висновок, що «при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів».

У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22) зазначено, що «апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові».

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що саме банк має доводити, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Аналогічні висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29 березня 2024 року у справі № 456/4026/21.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, позивачем, обставин розголошення відповідачем персональних даних, вчинення дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, внаслідок чого 28 серпня 2023 року з карткового рахунку останньої зняті вказані кошти, не доведено.

Стверджуючи про наявність вказаних обставин, позивач фактично посилається на припущення, у відповідності до яких без дій відповідача та без доступу до наявної лише в неї інформації, доступ до Приват 24 був би неможливим.

Разом з тим у відповідності до ч. 6 ст. 61 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги банк вказував, що представником відповідача було приховано обставини втрати доступу до Приват24 і до фінансового номеру в оператора ПрАТ «Київстар», інформація про зазначене була виявлена під час написання апеляційної скарги. Зазначене вказує на факт отримання третіми особами доступу не лише до Приват24, але й до сім-картки мобільного оператора (фінансового номеру).

Стверджуючи про наявність зазначених обставин, позивач не надав суду першої інстанції належних доказів, на підтвердження того, що втрата доступу відповідачем до Приват24 і до фінансового номеру в оператора ПрАТ «Київстар» відбулась з вини відповідача чи через її недбальство.

Разом з апеляційною скаргою позивач подав до суду апеляційної інстанції клопотання про витребування доказів, а саме копії письмових пояснень відповідача наданих в Святошинському УП ГУНП у м. Києві та інформації в оператора мобільного зв`язку про обставини перевипуску сім-карти з фінансовим номером відповідача.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на сторін обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що вказані клопотання позивачем в суді першої інстанції не заявлялися, поважних причин, з яких вони не могли бути заявлені в суді першої інстанції позивач не вказує.

Посилання банку на приховування відповідачем обставин втрати доступу до фінансового телефону, колегія суддів не може взяти до уваги в якості поважної причини не подання доказів суду першої інстанції. Так, з наданого до апеляційної скарги запису телефонної розмови відповідача з банком, на яку останній посилається, вбачається, що відповідач не приховувала вказаного факту і він був відомий банку з моменту повідомлення останнього відповідачем про несанкціоноване списання коштів з її рахунку.

Оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, і позивачем не наведено обставин, які б свідчили про неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття нових доказів та надання їм оцінки.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову. Вказані висновки відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.