Справа № 358/557/24 Провадження № 2/358/102/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Чайки О.В. ,

представника третьої особи Калінської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Богуславської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити відповідачку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якої: АДРЕСА_1 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах в період з 2017 року по 2019 рік. Він та відповідачка є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З моменту народження дитини він постійно спілкується з сином, приймає участь у його вихованні та утриманні, з травня 2019 року син проживає разом з ним за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Богуславського районного суду у справі № 358/332/23 від 19 травня 2023 року його позовну заяву про визнання батьківства було задоволено та визнано його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Внесено зміни до актового запису №180 від 22.11.2018 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зроблений Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області та зазначено в графі «Відомості про батька» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші відомості в актовому записі №180 від 22.11.2018 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеному Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київської області про народження ОСОБА_4 -залишилися без змін.

Проте, до сьогодні відповідачка не з`являється за місцем їх проживання, абсолютно не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з сином. Позивач не володіє інформацією про місце її перебування взагалі.

Посилаючись на положення ст.ст. 164, 165 СК України позивач просить задовольнити його вимоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Чайка О.В., позов підтримали, посилаючись на вищевказані факти та докази.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні 28.08.2024 позов не визнала, суду пояснила, що вона не ухилялася від виховання свого сина. Сина вона не бачить і не спілкується з ним, оскільки він не бажає спілкуватися з нею, а примусити його вона не може. Інколи вона йому телефонує.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради - Калінська О.А. в судовому засіданні враховуючи досліджені матеріали справи та те що відповідачка ОСОБА_3 є особою, яка свідомо злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і визнала це в судовому засіданні, не заперечувала проти задоволення позову та вважала за необхідне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Також надала суду висновок органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Богуславської міської ради затверджений рішенням № 150/6 від 17.05.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідачки, представника третьої особи, свідків та дослідивши письмові докази, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах у період з 2017 року до 2019 року.

Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.07.2013 виданого Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №180 (а.с. 12).

Рішенням Богуславського районного суду у справі № 358/332/23 від 19 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 про визнання батьківства було задоволено та Визнано його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Внесено зміни до актового запису №180 від 22.11.2018 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зроблений Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області та зазначено в графі «Відомості про батька» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші відомості в актовому записі №180 від 22.11.2018 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеному Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київської області про народження ОСОБА_4 -залишено без змін (а.с. 8-9).

Той факт, що син сторін - ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_1 , підтверджується довідкою про склад сім`ї № 17-15/100 від 07.06.2022, виданою старостою села Москаленки Світланою Рудешко (а.с. 10).

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання № 17-15/30 від 01.03.2024, який складено за участю старости села Москаленки ОСОБА_16, діловода старостату ОСОБА_6 та сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підтверджується факт, що ОСОБА_4 проживає з травня 2019 року з батьком - ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_2 . Мати ОСОБА_3 не приймає у часті у вихованні сина, місце її перебування невідоме. (а.с. 14).

Відповідно до характеристики виданої директором дитячого підрозділу Іванівської гімназії Миронівської міської ради Київської області ОСОБА_9 , вбачається що ОСОБА_4 відвідує дитячий садок з 2024 року. За цей час він проявив себе як добра, життєрадісна дитина. Хлопчик виявляє інтерес до навчальних занять, іноді відволікається, проте має хорошу пам`ять та розуміє інструкції вихователя. Швидкість сприйняття учбового матеріалу достатня. ОСОБА_4 енергійний, вихований та дисциплінований. Не порушує норм та правил поведінки. В дитячому садку має друзів. Вихованці до нього ставляться дружелюбно.

В ігровій діяльності проявляє себе активно: часто бере участь у сюжетних іграх, а також у ранках та змаганнях. Більш за все він полюбляє рухливі ігри, ігри з м`ячем. Вміє рахувати в межах 20, добре малює та ліпить з пластиліну . ОСОБА_4 - веселий, відкритий хлопчик, адекватно реагує на похвалу і критику. Вміє ділитися з дітьми, розуміє, що таке "погано", "добре".

На даний час ОСОБА_4 проживає та виховується бабусею, ОСОБА_11 . Вона відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Хлопчик завжди має охайний вигляд та забезпечений всім необхідним для відвідування дитячого садка. (а.с.16).

Із характеристики виданої директором дитячого підрозділу Іванівської гімназії Миронівської міської ради Київської області ОСОБА_9 , вбачається що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відвідує дитячий садок з 2024 року. За час перебування в дитячому садочку рекомендував себе як здібна, розумна дитина, бере активну участь у всіх святах та заходах. Дуже дружня, добра дитина, по-товариські відноситься до усіх дітей в групі, має лідерські здібності. Батько, ОСОБА_1 нинішній військовий ЗСУ. Приймає активну участь в житті дитини, допомагає фінансово. Виховується ОСОБА_4 в неповній сім`ї. Проживає із самого маленького віку з бабусею та дідусем по лінії батька.Мати, ОСОБА_3 не приймає активну участь у житті дитини, не відвідує дитячий садок, не цікавиться життям дитини.

Рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради № 78/3 від 20 березня 2024 року про визначення місця проживання дитини за результатами розгляду заяви ОСОБА_15 вирішено: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_1 ; батькові дитини ОСОБА_1 , не чинити перешкод матері дитини ОСОБА_3 , у спілкуванні з сином; службі у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради повідомити заявника про прийняте рішення. (а.с. 18).

Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Богуславської міської ради в своєму висновку про доцільність позбавлення батьківських прав № 150/6 від 17 травня 2024 року, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

Окрім вказаних письмових доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, за клопотанням позивача допитані свідки, які надали наступні пояснення.

Так, свідок ОСОБА_16 , яка є старостою села Москаленки, в судовому засіданні повідомила, що позивач виховує сам сина ОСОБА_4 і забезпечує всім необхідним сина, який відвідує Іванівську гімназію. На даний час батько перебуває в лавах Збройних сил України і всі вихідні дні та під час відпустки він приїжджає додому і займається вихованням сина. Дитина проживає з бабусею і дідусем і забезпечений всім необхідним для життя і навчання. Мати дитини ОСОБА_3 не навідується до дитини та не займається його вихованням. За час перебування на посаді старости села, а це останні чотири роки, вона не знає жодного факту, щоб ОСОБА_3 відвідала сина.

Так, свідок ОСОБА_17 , в судовому засіданні повідомила, що вона проживає в по АДРЕСА_3 , і дуже добре знає, що вона проживає по сусідству із сім`єю ОСОБА_1 . ОСОБА_1 забезпечує сина всім необхідним для повноцінного життя та розвитку дитини, приділяє постійно увагу вихованню сина з самого його народження. Дитина постійно перебуває або з бабусею, або з батьком. Матір ОСОБА_3 вона жодного разу не бачила, вона зовсім не цікавиться долею сина.

Таким чином свідки підтвердили факт, що відповідачка не приймає участі у вихованні сина, та свідомо ухиляється від його виховання.

Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Так, частиною 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 9 даної Конвенції, передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу статті 6 Декларації, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява № 39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Суд також наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний суд у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 215/3495/21 у п.53 - «Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини діях батьків». У п.54 зазначеної постанови Верховний суд зазначив: «Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17». Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Так, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позивач ОСОБА_1 надав суду переконливі докази, які свідчать про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_3 , що визначені пунктом другим частини першої ст. 164 СК України.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, що об`єктивно підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_8 .

Яких-небудь перешкод у спілкуванні із сином позивач відповідачці не чинив. Сама відповідачка ОСОБА_3 не чинить ані спроб, ані бажання щодо корегування своєї поведінки, не здатна проявити свою турботу та піклуватися про свого сина.

Так, за змістом п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов`язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

У відповідності до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, належними доказами судом встановлено, що відповідачка по справі ОСОБА_3 дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, в його утриманні участі не приймає, вона не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, навіть не спілкується, що підтверджено дослідженими в ході судового засідання письмовими доказами.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені суттєві порушення прав малолітнього сина з боку його матері. Невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, щодо виховання та утримання дитини, негативно впливає на їх розвиток, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Оцінюючи досліджені по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_3 має бути позбавлена батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вона свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, будь-яких спроб виправити свою поведінку не робить.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 164, 170 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав громадянку України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якої: АДРЕСА_1 , щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов