Провадження № 2/761/309/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Тихій П.О.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2021р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 05.11.2020 р. її чоловік ОСОБА_3 госпіталізований до кардіологічного відділення госпіталю (з поліклінікою) ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» з діагнозом: коронавірусна хвороба (COVID-19) стан середньої важкості. Внаслідок надання медичної допомоги не у повному обсязі, допущених лікарями недоліків під час лікуванні її чоловіка ОСОБА_3 , застосування лікарських засобів, на які відповідно до чинного законодавства, повинні були взяти її (позивача) інформовану згоду, чого не зробили і такої згоди вона не надавала, стан ОСОБА_3 погіршився та згодом він помер. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 26.11.2020 р. № 000111 ОСОБА_3 помер від двобічної полісегментарної тотальної ковідасоційованої пневмонії. Позивачка вважає, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб відповідача, які призвели до смерті її чоловіка, їй спричинено матеріальну шкоди у розмір 81203,59 грн та моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 50000,00 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, позивачка вимушена була звернутись до суду з даним позовом для захисту свого порушеного права.

Ухвалою від 26.03.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 14.09.2021 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Зобов`язано відповідача направити на адресу суду оригінал медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3165 щодо ОСОБА_3 .

Ухвалою від 26.01.2022 р. залучено до участі у справі ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою від 26.01.2022 р. задоволено клопотання позивача та призначено судову технічну експертизу документів, на час проведення якої, провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 06.06.2022 р. поновлено провадження у справі, оскільки на адресу суду від експертної установи надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів

Ухвалою від 15.08.2022 р. задоволено клопотання представника позивача та розгляд справи вирішено проводити в закритому судовому засіданні. Одночасно у відповідача витребувані оригінали документів щодо надання медичної допомоги ОСОБА_3 .

Ухвалою від 15.08.2022 р. задоволено клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, здійснено уточнення питань, а також надано дозвіл експертам на вирізання штрихів реквізитів документів та фрагментів паперу у всіх наданих (досліджуваному та порівняльних) документах.

Ухвалою від 15.08.2022 р. направлено матеріали справи до експертної установи для проведення експертизи, призначеної ухвалою від 26.01.2022 р., а також зупинено провадження у справі.

26.01.2023 р. на адресу суду від експертної установи надійшов лист щодо залишення експертизи без виконання у зв`язку з тим, що не здійснено оплату за її проведення, а також повернуто матеріали справи.

У зв`язку з цим, ухвалою від 26.01.2023 р. поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 18.05.2023 р. задоволено клопотання представника позивача та призначено судово-медичну експертизу з метою встановлення наявності допущення суттєвих недоліків при наданні медичної допомоги ОСОБА_3 . На час проведення якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 21.08.2023 р. поновлено провадження у зв`язку з отриманням повідомлення експертної установи про залишення експертизи без виконання.

Ухвалою від 08.11.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Також подав відзив на позов, у якому виклав заперечення проти нього.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на медичному обслуговуванні в ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» з 1987 року, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до медичної документації, наявної в матеріалах справи, стан хворого погіршився 03.11.2020 р., тест ПЛР на COVID - 19 позитивний. На рентгенограмі: правобічна нижньочасткова пневмонія. 05.11.2020 р. госпіталізований до кардіологічного відділення госпіталю (з поліклінікою) ДУ «ТМО МВС України по м.Києву». Діагноз при госпіталізації: коронавірусна хвороба (COVID - 19), середнього ступеня важкості. Позагоспітальна правобічна нижньочасткова пневмонія, клінічна група ІІІ. Легенева недостатність 0 ст.

Пацієнту призначено обстеження та лікування відповідно протоколам та стандарту надання медичної допомоги для лікування коронавірусної хвороби (COVID-19), затверджених наказами МОЗ України.

Згідно з даними об`єктивних спостережень стану ОСОБА_3 , зазначених у медичній карті стаціонарного хворого з 05.11.2020 р. по 24.11.2020 р. (включно), свідомість у пацієнта ясна. З планом обстеження та лікування пацієнт був ознайомлений особисто. Інформована згода на проведення діагностики та лікування пацієнтом підписана власноручно.

13.11.2020 р. через наростання ознак дихальної недостатності, важку супутню патологію, пацієнт був переведений до відділення інтенсивної терапії госпіталю ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву». Проконсультований лікарями-пульманологом гематологом, інфекціоністом, ендокринологом.

25.11.2020 р. у пацієнта зафіксовано раптове погіршення стану. Консультований неврологами з метою виключення гострого порушення мозкового кровообігу. Встановлено діагноз: набряк головного мозку та мозкових оболонок. Гостре порушення мозкового кровообігу за типом ішемії в судинах вертебро-базилярного басейну на тлі дисциркуляторної енцефалопатії III ст. 26.11.2020 р. о 06 год. 40 хв. у пацієнта відбулась зупинка серцевої діяльності. Проведено реанімаційні заходи, які виявились безуспішними. Констатовано біологічну смерть ОСОБА_3 .

Заключний діагноз. Основний: коронавірусна хвороба (Covid-19), важкий перебіг, ускладнений позагоспітальною двобічною полісегментарною пневмонією.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкоди, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.

Наведена норма визначає: по-перше, особу, відповідальну за моральну шкоду, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

Складовими для настання відповідальності за завдання (відшкодування) шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії (бездіяльність), які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Звернувшись до суду з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позивачка посилалася на те, що її чоловіку ОСОБА_3 була надана не в повному обсязі медична допомога, при лікуванні застосовано лікарські засоби, на які відповідно до чинного законодавства, повинні були взяти її інформовану згоду, чого не зробили і такої згоди вона не надавала.

Суд вважає, що посилання позивачки на ст.ст. 6, 43, 44 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» є помилковим, оскільки вказані положення стосуються пацієнтів з неповною цивільною дієздатністю.

Водночас позивачка не навела жодної норми закону, яка б регулювала правовідносини, що розглядаються у даній справі, і яка була порушена відповідачем під час лікування її чоловіка, а також не надала суду доказів, що підтверджували б ці обставини.

Крім того, в судовому засіданні не були спростовані доводи відповідача про те, що при наданні медичної допомоги ОСОБА_3 з боку відповідача не було допущено будь-яких порушень пов`язаних з наданням йому медичної допомоги, у тому числі щодо того, що всі дії відповідача відповідали положенням ст.ст. 37, 39-1, 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я».

Також стороною позивача було поставлено під сумнів достовірність медичних документів, що відображали процес та порядок лікування ОСОБА_3 , у зв`язку з чим за їх клопотанням, суд ухвалою від 26.01.2022 р. призначив судову технічну експертизу документів, витрати за проведення якої було покладено на позивача.

26.01.2023 р. на адресу суду від експертної установи надійшов лист щодо залишення експертизи без виконання у зв`язку з тим, що не здійснено оплату за її проведення, а також повернуто матеріали справи.

Ухвалою від 18.05.2023 р. було задоволено клопотання представника позивача та призначено судово-медичну експертизу з метою встановлення наявності допущення суттєвих недоліків при наданні медичної допомоги ОСОБА_3 , оплату якої також було покладено на позивача за згоди представника. У зв`язку з неоплатою витрат на проведення експертизи, до суду було повернуто матеріли справи з повідомленням експертної установи про залишення експертизи без виконання.

Як вбачається з викладеного, суд всебічно сприяв стороні позивач в реалізації права на судовий захист інтересів, які на її думку були порушені з боку відповідача, але позивачка не скористалася цим сприянням.

Отже, стороною позивача не було надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів викладених в позові та заявлених в судовому засіданні.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р., п.1 статті 6 Конвенції (995_004), суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 р.).

Враховуючи, що під час розгляду справи позивачка не довела співвідношення моральних страждань і покладених в основу позову фактичних обставин із діяльністю відповідача під час надання медичної допомоги її чоловіку, а також не надала доказів причинного зв`язку між діями відповідача та наслідками у вигляді смерті її чоловіка, чим їй було спричинено моральну шкоду, суд вважає, що позов є необґрунтованим та недоведеним, у зв`язку з чим відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: