УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Київ

справа № 362/5726/13-ц

провадження № 61-2910ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Дударенко Анна Михайлівна, на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І. П. звернувся до суду із заявою, у якій просив змінити спосіб виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2024 року, шляхом додаткового звернення стягнення на два житлові будинки, які розташовані на земельних ділянках із кадастровими номерами :01:007:0108 і :01:007:0109.

14 листопада 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області постановив ухвалу, якою відмовив в задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П. про зміну способу виконання рішення суду.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 13 лютого 2025 року задовольнив частково апеляційні скарги АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П., змінив ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

17 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Дударенко А. М. про виправлення описки, допущеної в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року щодо строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження.

На обґрунтування заяви зазначала, що у резолютивній частині постанови зазначено: «Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення».

Вважає, що Київським апеляційним судом допущено технічну описку щодо визначення строку на касаційне оскарження, оскільки ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду за наслідками перегляду ухвали щодо відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

20 лютого 2025 року Київський апеляційний суд постановив ухвалу, якою відмовив представнику ОСОБА_1 - адвокату Дударенко А. М. у задоволенні заяви про виправлення описки в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року.

05 березня 2025 рокуОСОБА_1 ,в інтересах якої діє її представник - адвокат Дударенко А. М., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК Україниучасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінкові форми слів, застосування русизмів і діалектизмів тощо.

Судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу. Водночас, вирішуючи питання про виправлення описки чи арифметичної помилки, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність.

Отже, диспозиція статті 269 ЦПК України не дозволяє під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема, змінювати висновки та мотиви ухваленого судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі№ 362/2179/17 (провадження № 51-3635км19) вказано, що ухвала про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень має особливу правову природу, обумовлену її похідним характером, оскільки вона не вирішує будь-яких питань по суті, окрім як щодо виправлення допущених у судовому рішенні відповідного суду описок і очевидних арифметичних помилок або відмови у внесенні таких виправлень. Зміст ухвали про внесення виправлень у судове рішення завжди підпорядкований змісту судового рішення, до якого вносяться зміни, а тому оцінка правомірності постановлення такої ухвали з точки зору її змісту у випадку її оскарження в апеляційному чи касаційному порядку має здійснюватися одночасно з оцінкою змісту виправленого судового рішення.

13 лютого 2025 року Київський апеляційний суд за результатами розгляду апеляційних скарг АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року у цій справі за заявоюприватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П.про зміну способу виконання рішення суду усправі за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалив постанову.

Таким чином, вказана постанова була ухвалена апеляційним судом за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції щодо зміни способу виконання рішення.

У резолютивній частині вказаної постанови, зокрема, зазначено: «Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення».

Згідно з пунктом 26 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвала щодо відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення не міститься у переліку ухвал, на які згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи мають право подати касаційну скаргу після їх перегляду в апеляційному порядку.

Разом з цим, висновок суду апеляційної інстанції про те, що нормами чинного ЦПК України передбачена можливість касаційного оскарження є загальним.

Київський апеляційний суд мотивував відмову заявникові у задоволенні заяви про виправлення описки тим, що зазначення апеляційним судом в резолютивній частині постанови, що вонаможе бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення не є опискою, яка впливає на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність. Право допускати справу до касаційного оскарження, належить виключно до повноважень касаційного суду.

Верховний Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, оскільки абзац резолютивної частини постанови апеляційного суду, про зміну якого просить заявник у заяві про виправлення описки, не є за своєю суттю опискою. У зв`язку з цим у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для виправлення описки, відповідно до статті 269 ЦПК України.

Крім того, касаційний суд зауважує, що порушення судами норм процесуального права може бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному і, відповідно, у касаційному порядку, та не може бути підставою, для звернення до суду з заявою про виправлення описки, з урахуванням положень статті 269 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у внесенні виправлень у судове рішення не є процесуальним рішенням, яким закінчено розгляд справи.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Дударенко Анна Михайлівна, на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов