Справа №: 398/6199/23
провадження №: 2/398/179/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"25" лютого 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Дубровської Н.М., за участю секретаря судового засідання Тараненко А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України ", ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Олександрійська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Гулий А.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» , треті особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Перша олександрійська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 про зняття арешту з нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 04 березня 1998 р., який посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровою Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1248. Також співвласниками будинку є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 . Спадкоємцем після смерті останнього є його дружина ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2023 р., яке посвідчене державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Півняк Н.С. та зареєстроване в реєстрі за № 1-352, спадкова справа № 253-2016. Таким чином, на сьогоднішній день співвласниками вищевказаного будинку є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 . Позивач маючи намір продати свою частку будинку звернувся до нотаріуса, який зробив витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та дізнався, що на будинок накладено арешти. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься наступна інформація:

-тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 8004546, зареєстровано 01.10.2008 р. реєстратором: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1, підстава обтяження: повідомлення б/н, 10.05.1988, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , додаткові дані: архівний номер 1917736KIROVOGRAD1, архівна дата: 23.02.2000, дата виникнення: 23.02.2000, № реєстр: 57100-41, внутр. № 3E01293823F12B2E4824, комментарій: заб.17.

-тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7635201, зареєстровано 26.07.2008 р. реєстратором: Олександрійська міська державна нотаріальна контора № 1 Кіровоградської області, підстава обтяження: повідомлення б/н, 17.,09.1993, Перша олександрійська державна нотаріальна контора; об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , додаткові дані: архівний запис 60299-41 17.09.1993, заявник: Перша олександрійська державна нотаріальна контора.

-тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 8077844, зареєстровано 16.10.2008 р. реєстратором: Олександрійська міська державна нотаріальна контора № 1 Кіровоградської області, підстава обтяження: повідомлення б/н, 17.09.1993, Нотконтора м. Олександрії; об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , додаткові дані: архівний номер: 1922869KIROVOGRAD101, архівна дата: 26.02.2000, дата виникнення: 26.02.2000, № реєстра: 60299-41, внутр. № ВС01293В23F1562C744A, комментарий: заб. 33.

10 листопада 2023 р. Першою олександрійською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області було надано лист-відповідь №1759/01-16, в якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 співвласником якого є позивач, контора була лише реєстратором, тому звертатися необхідно до обтяжувача. Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1 відповідь на заяву не надано Проте, ані нотаріальні контори, ані витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не місять відомостей про обтяжувача. Позивач з 04 березня 1998 р. законно став співвласником будинку, арешти було накладено у 1988 р. та 1993 р., проте відомості про такі архівні арешти було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно лише в 2008 р. на майно ОСОБА_2 , яка в той час не мала жодного відношення до даного нерухомого майна, оскільки не була його власником. Таким чином, обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено стосовно попереднього власника майна (на день внесення запису до реєстру ОСОБА_2 не була власником майна). На якій підставі та з якої підстави були накладені арешти не відомо, про ОСОБА_2 у позивача та у нотаріальних контор немає жодних відомостей. Таким чином, накладення обтяження порушує права позивача.

Особа в інтересах якої накладено арешт на майно є АТ «Державний ощадний банк України». Арешт було накладено на майно ОСОБА_2 , яка є боржником. Реєстратор, який зареєстрував дані арешти є Перша олександрійська державна нотаріальна контора Кіровоградської області та Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1. Таким чином відповідач у справі визначений АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 , а третіми особами які не заявляють самостійних вимог є Перша олександрійська державна нотаріальна контора Кіровоградської області та Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1.

Ухвалою суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2023 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 22).

На підставі ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області суду від 28 травня 2024 року до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучені співвласники будинку розташованого за адреса: АДРЕСА_1 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 99).

Представник відповідача ОСОБА_7 надала відзив на позовну заяву, в якому вважала позовні вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, оскільки проведення реєстраційних дій із нерухомим майном на території України законодавцем віднесена до функції державних реєстраторів, Банки не наділені такими повноваженнями, тобто не є суб`єктами організаційної системи державної реєстрації прав. АТ «Ощадбанк» не входить до кола суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відтак не може відповідати за внесення записів та реєстрацію нерухомого майна у відповідних реєстрах. Приймаючи до уваги викладене, просить позов залишити без задоволення (а.с. 57-59).

Представник позивача ОСОБА_8 до початку судового розгляду справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» у судове засідання не прибув, матеріали справи містять заяву про розгляд цивільної справи без участі та відмові у задоволення позовних вимог.

Належним чином повідомлена відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи - Першої олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області у судове засідання не з`явилася, матеріали справи містять заяву про розгляд цивільної справи без участі представника.

Представник третьої особи - Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1, матеріали справи містять клопотання про розгляд справи без участі, у зв`язку з великим навантаженням.

Належним чином повідомлена третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі.

Належним чином повідомлена третя особа - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Належним чином повідомлена третя особа - ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, та надавши їм належну оцінку, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору міни від 04 березня 1998 р., який посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровою Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1248 є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Також співвласниками будинку є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 (а.с.9).

Спадкоємцем після смерті останнього є його дружина ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2023 р., яке посвідчене державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Півняк Н.С. та зареєстроване в реєстрі за № 1-352, спадкова справа № 253-2016 (а.с. 8).

Таким чином, на час розгляду справи по суті співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 . є позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ., ОСОБА_5 , які залучені до участі у чапля, як треті особи, які не заявляють самостійних вимог.

Позивач ОСОБА_1 маючи намір продати свою частку будинку звернувся до нотаріуса, який зробив витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та дізнався, що на будинок накладено арешти (а.с. 10, 11).

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься наступна інформація:

-тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 8004546, зареєстровано 01.10.2008 р. реєстратором: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1, підстава обтяження: повідомлення б/н, 10.05.1988, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , додаткові дані: архівний номер 1917736KIROVOGRAD1, архівна дата: 23.02.2000, дата виникнення: 23.02.2000, № реєстр: 57100-41, внутр. № 3E01293823F12B2E4824, комментарій: заб.17.

-тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7635201, зареєстровано 26.07.2008 р. реєстратором: Олександрійська міська державна нотаріальна контора № 1 Кіровоградської області, підстава обтяження: повідомлення б/н, 17.,09.1993, Перша олександрійська державна нотаріальна контора; об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , додаткові дані: архівний запис 60299-41 17.09.1993, заявник: Перша олександрійська державна нотаріальна контора.

-тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 8077844, зареєстровано 16.10.2008 р. реєстратором: Олександрійська міська державна нотаріальна контора № 1 Кіровоградської області, підстава обтяження: повідомлення б/н, 17.09.1993, Нотконтора м. Олександрії; об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , додаткові дані: архівний номер: 1922869KIROVOGRAD101, архівна дата: 26.02.2000, дата виникнення: 26.02.2000, № реєстра: 60299-41, внутр. № ВС01293В23F1562C744A, комментарий: заб. 33.

10 листопада 2023 р. Першою олександрійською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області було надано лист-відповідь №1759/01-16, в якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 співвласником якого є ОСОБА_1 , контора була лише реєстратором, тому роз`яснено про звернення необхідно до обтяжувала (а.с 13).

Від Кропивницької міської державної нотаріальної конторои №1 відповідь на не надано, Разом з тим, Проте, ані нотаріальні контори, ані витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не місять відомостей про обтяжувача.

Позивач ОСОБА_1 з 04 березня 1998 р. є законним співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , арешти було накладено у 1988 р. та 1993 р., проте відомості про такі архівні арешти було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно лише в 2008р. на майно відповідача ОСОБА_2 , яка в той час не мала жодного відношення до даного нерухомого майна, оскільки не була його власником.

Таким чином, обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено стосовно попереднього власника майна (на день внесення запису до реєстру ОСОБА_2 не була власником майна). Таким чином, накладення обтяження порушує права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами цивільного процесуального закону шляхом накладення арешту з метою забезпечення позову.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками, при цьому цивільним процесуальним законом визначено порядок скасування заходів забезпечення позову, у тому числі, скасування арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати усунення будь-яких порушень права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають, зокрема, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

При цьому, необхідно зазначити, що обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обтяження речових прав на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З цього слідує, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Законом до обтяжень віднесені: заборона відчуження, арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження.

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

« містить перелік випадків, коли державний нотаріус накладає заборону на відчуження об`єкта нерухомого майна. Так, заборона накладається тоді, коли установа банку, підприємство чи організація видає громадянинові позичку на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку;посвідчується договір довічного утримання;посвідчується договір про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна;в усіх інших передбачених законом випадках.

Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору;за рішенням суду;в інших випадках, передбачених законом.

Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючи документи.

При одержанні заяви та підтверджувальних документів, на виконання пункту 6.1. Глави 15 Розділу ІІ Порядку, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що особа в інтересах якої накладено арешт на майно є АТ «Державний ощадний банк України». Арешт накладено на майно ОСОБА_2 , яка є боржником, але не власником майна.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

У свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Всндітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» АБО «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 «Стреч проти Сполученого Королівства» від 24 квітня 2003 року.

Відтак, встановлені судом обставини справи та становище, в якому опинився позивач, дають підстави для висновку, що належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у цьому випадку є прийняття судом рішення про зняття арешту з нерухомого майна.

Що стосується заперечень відповідача в частині визначення його неналежним відповідачем, суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див.: висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки)або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Судом встановлено, що предметом спору є вимога про зняття арешту з нерухомого майна, яке належить позивачеві на праві власності, при цьому позов пред`явлено до АТ «Державний ощадний банк України», в інтересах якого накладено заборону на вказаний житловий будинок. на майно ОСОБА_2 , яка є боржником. Реєстратор, який зареєстрував дані арешти є Перша олександрійська державна нотаріальна контора Кіровоградської області та Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1. Таким чином, позивачем вірно обрано належний спосіб захисту у справі та вірно визначено відповідачів та третіх осіб.

Враховуючи викладене, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.2, 3, 10, 11, 76, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України ", ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Олександрійська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Зняти арешт з будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 8004546, зареєстровано 01.10.2008 р. реєстратором: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1, підстава обтяження: повідомлення б/н, 10.05.1988, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , додаткові дані: архівний номер 1917736KIROVOGRAD1, архівна дата: 23.02.2000, дата виникнення: 23.02.2000, № реєстри: 57100-41, внутр. № 3Е01293823F12В2Е4824, коментар: заб.17.

Зняти арешт з будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений: Першою олександрійською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7635201, зареєстровано 26.07.2008 р. реєстратором: Олександрійська міська державна нотаріальна контора № 1 Кіровоградської області, підстава обтяження: повідомлення б/н, 17.09.1993, Перша олександрійська державна нотаріальна контора; об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , додаткові дані: архівний запис 60299-41 17.09.1993, заявник: Перша олександрійська державна нотаріальна контора.

Зняти арешт з будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений: Першою олександрійською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 8077844, зареєстровано 16.10.2008 р. реєстратором: Олександрійська міська державна нотаріальна контора № 1 Кіровоградської області, підстава обтяження: повідомлення б/н, 17.,09.1993, Перша олександрійська державна нотаріальна контора; об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , додаткові дані: архівний запис 60299-41 17.09.1993, заявник: Перша олександрійська державна нотаріальна контора.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.03.2025 року.

Суддя: Дубровська Н.М.