Єдиний унікальний номер судової справи: 482/1075/24
Номер провадження 22-ц/812/505/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах,

адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівною

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2025 року ухвалене під головуванням судді - Сергієнка С.А., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом,

в с т а н о в и л а:

У травні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла адвокат Мотельчук Ю.І. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається, зокрема, з шести земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Підлісненської сільської ради, Новоодеського району, Миколаївської області.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого все належне йому майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право, заповів дочці - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначений заповіт 20 вересня 2021 року посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко О.М. за реєстровими №№ 344, 345.

04 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

У подальшому, 18 вересня 2023 року ОСОБА_1 надала нотаріусу наступні заяви: о 12:30 - про відкликання своєї заяви про прийняття спадщини; о 12:35 - про відмову від прийняття спадкового майна за заповітом; о 12:40 - заяву про прийняття спадщини.

У лютому позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадкового майна, на що листом від 27.02.2024 за №100/02-14 отримала роз`яснення про те, що після смерті ОСОБА_4 подали заяви про прийняття спадщини ще два спадкоємців за законом, а саме син померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (за правом представлення), таким чином видати свідоцтво на право на спадщину за заповітом на все майно неможливо, у зв`язку з відмовою від прийняття спадщини за заповітом.

Останню заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1 написала нотаріусу не конкретизуючи як саме вона її приймає, за заповітом або за законом, отже враховуючи вимоги ч.2 ст. 1268 ЦК України вона безумовно та беззастережно прийняла спадщину, що відкрилась внаслідок смерті її батька - ОСОБА_4 .

Здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину регулюються окремими розділами ЦК України (глави 87, 89).

Отже, позивачка, як спадкоємець який належним чином прийняв спадщину (глава 87), на стадії оформлення права на спадщину (глава 89), за наявності декілька підстав для спадкування (заповіт або закон), має право на власний розсуд приймати рішення про підставу отримання свідоцтва про право на спадщину, тобто може здійснювати дії з певною свободою розсуду, може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за відповідних обставин.

Посилаючись на вищевказане просила суд, встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що 18 вересня 2023 року позивачка свідомо відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, подавши послідовно дві заяви спрямовані на це, з тим щоб прийняти її за законом за відповідною заявою із вказівками на те, що приймає спадщину саме за законом, яку було подано безпосередньо після подання двох попередніх, доказів які б це спростовували суду не надано.

Не погодившись із вказаними рішеннями суду першої інстанції, адвокат Мотельчук Ю.І. в інтересах позивачки ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув належної уваги на те, що позивачка написала нотаріусу останню заяву про прийняття спадщини, не конкретизуючи як саме вона її приймає, за заповітом або за законом, отже враховуючи вимоги ч.2 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_1 безумовно та беззастережно прийняла спадщину, що відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_4 .

Здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину регулюються окремими розділами ЦК України (глави 87,89). Позивачка як спадкоємець який належним чином прийняла спадщину (глава 87), на стадії оформлення права на спадщину (глава 89), за наявності декілька підстав для спадкування (заповіт або законом), має право на власний розсуд приймати рішення про підставу отримання свідоцтва про право на спадщину, тобто може здійснювати дії з певною свободою розсуду, може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за відповідних обставин. Водночас, воля спадкодавця, викладена в заповіті, ставиться законодавцем на перше місце, і тільки якщо спадкодавець не виразив своєї волі шляхом складання заповіту, застосовується положення закону щодо спадкування його прав та обов`язків. При цьому, спадкування за заповітом безпосередньо ґрунтується на волі заповідача, вираженій у заповіті, з урахуванням вимог закону.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідач ОСОБА_3 надав заяву про визнання апеляційної скарги та просив провести розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Підлісненської сільської ради, Новоодеського району, Миколаївської області.

За життя ОСОБА_4 20 вересня 2021 року склав заповіт згідно якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все належне йому майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, а також на все те, що за законом він матиме право заповідав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко О.М. за реєстровим номер №344,345 (а.с.68).

04 вересня 2023 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. за заявою ОСОБА_1 щодо майна померлого ОСОБА_4 заведено спадкову справу №202/2023 (а.с. 66-104).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса звернулася ОСОБА_1 04 вересня 2023 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

У подальшому, 18 вересня 2023 року ОСОБА_1 подала нотаріусу наступні заяви:

- о 12:30 год про відкликання своєї заяви про прийняття спадщини, наступного змісту « ІНФОРМАЦІЯ_1 помер мій батько ОСОБА_4 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 та залишив заповіт, посвідчений на моє ім`я приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко О.М, 12.08.2021 року за Р. № 344,345.

Мною 04 вересня 2023 року було подано заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті вищевказаного спадкодавця. Цією заявою, згідно ч.6 ст. 1273 Цивільного кодексу України, я відкликаю свою заяву про прийняття спадщини».

- о 12:35 год - про відмову від прийняття спадкового майна за заповітом, наступного змісту « ІНФОРМАЦІЯ_1 помер мій батько ОСОБА_4 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 та залишив заповіт, посвідчений на моє ім`я приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко О.М. 12.08.2021 року за Р. № 344,345. Я, ОСОБА_1 , відмовляюся від прийняття належного мені спадкового майна за заповітом, яке залишилося після смерті мого батька. Мені нотаріусом роз`яснено про те, що моя відмова є безумовною та беззастережною і має місце щодо всього спадкового майна, а не його частини. Зміст ст. 1270, 1273,1274 Цивільного кодексу України про право на відкликання цієї заяви нотаріусом роз`яснено».

- о 12:40 год ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини, наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_1 помер мій батько ОСОБА_4 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті залишилося спадкове майно. Повідомляю, що спадщину я приймаю. Мені нотаріусом роз`яснено, що відповідно до ст. 1223 ЦК України у спадкоємців за законом виникають спадкові права у разі відсутності заповіту.

Зміст ст. 1269, ст. 1270 Цивільного кодексу України щодо можливості відкликати заяву про прийняття спадщини протягом строку встановленого для прийняття спадщини, зміст ст. 47 Цивільного кодексу України про правові наслідки оголошення фізичної особи померлою, зміст ст. 1281 Цивільного кодексу України про пред`явлення кредиторам спадкодавця вимог до спадкоємців, ст. 1282 Цивільного кодексу України про обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора, ст. ст. 145, 1481 Земельного кодексу України щодо переходу права власності на земельні ділянки, що перебувають у користуванні, мені нотаріусом роз`яснено.

Зміст п. 2 ст. 179 Податкового кодексу України, відповідно до якого обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку, мені нотаріусом роз`яснено. Необхідності вжиття нотаріусом заходів щодо охорони спадкового майна немає.

Спадкове майно є особистою приватною власністю спадкодавця, придбане ним на власні кошти. Наразі склад спадкового майна мені не відомий.

Документи, що стосуються оформлення моїх спадкових справ за законом, а також додаткові відомості, що у вирішені питань спадкування мною будуть подані пізніше».

Крім того, 18 вересня 2023 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернувся його син - ОСОБА_3

23 вересня 2023 року із заявою про прийняття спадщини звернулася онука ОСОБА_4 - ОСОБА_2 за правом представлення.

27 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою, в якій просила надати роз`яснення щодо можливості отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а.с.102).

Цього ж дня приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. на заяву ОСОБА_1 надано роз`яснення про те, що після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 подали заяви про прийняття спадщини ще два спадкоємців за законом. Право на спадщину за заповітом на все майно видати немає можливим, у зв`язку з її відмовою від прийняття спадщини за заповітом, а відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України де «частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними». (а.с. 103).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилається на те, що останню заяву нотаріусу про прийняття спадщини, вона написала не конкретизуючи як саме вона її приймає, за заповітом або за законом, отже враховуючи вимоги ч.2 ст. 1268 ЦК України вона безумовно та беззастережно прийняла спадщину, що відкрилась внаслідок смерті її батька - ОСОБА_4 та має право на власний розсуд приймати рішення про підставу отримання свідоцтва про право на спадщину.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що 18 вересня 2023 року позивачка свідомо відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, подавши послідовно дві заяви спрямовані на це, з тим щоб прийняти її за законом за відповідною заявою із вказівками на те, що приймає спадщину саме за законом, яку було подано безпосередньо після подання двох попередніх, доказів які б це спростовували суду не надано.

Між тим з таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно з пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тобто відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ЦК Української РСР.

Отже, якщо спадщина відкрилась у період дії ЦК Української РСР, застосуванню підлягають норми ЦК Української РСР щодо належності спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, незалежно від оформлення права на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦПК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частин перша, третя статті 1268).

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Фактами, що мають юридичне значення є факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (стаття 315 ЦПК України).

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Отже, породжує юридичні наслідки лише факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України факт прийняття спадщини тісно пов`язується з постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини чинним законодавством не передбачено.

Тому факт проживання не породжує правові наслідки, а факт прийняття спадщини є похідним, в задоволенні позову належало відмовити саме з цих підстав.

Отже, суд першої інстанції в оскаржуваному рішення зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, але помилився щодо мотивів такої відмови, якими є відсутність в чинному законодавстві правових підстав для встановлення факту прийняття спадщини.

До того ж, як встановлено, спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка прийняла, шляхом звернення із заявою до нотаріуса.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Оскільки апеляційний суд змінює оскаржене рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія судів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах, адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівною - задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2025 року - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 14 березня 2025 року.