ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/3066/24

Головуючий у першій інстанції Меженнікова С. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/561/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новий Седнів»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складення повного судового рішення 30.12.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новий Седнів» про розірвання договорів оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Ступак О.С. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати.

В обґрунтування позову посилався, що позивачу належать на праві приватної власності земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:0554, загальною площею 3,5081 га, :05:000:2554, загальною площею 0,44 га, які перейшли до нього у власність після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що за життя ОСОБА_1 уклав з відповідачем договори оренди земельних ділянок, строком на 10 років, а після його смерті позивач повідомив орендаря про зміну власника та протягом 2017-2021 років отримував від ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» орендну плату, але починаючи з 2022 року ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» всупереч умовам п. 9 Договору оренди, припинило виплачувати орендну плату, у зв`язку з чим утворилась заборгованість з орендної плати за обидві земельні ділянки за 2022 та 2023 роки у розмірі 13317,32 грн.

У позові представник ОСОБА_1 адвокат Ступак О.С. просив розірвати договори оренди землі для сільськогосподарського використання (паю) кадастровий номер :05:000:0554, загальною площею 3,5081 га, № :05:000:2554, загальною площею 0,44 га, які були укладені ОСОБА_1 з ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» у 2016 році та стягнути з «Агрофірма «Новий Седнів» на користь позивача орендну плату за використання земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0554, загальною площею 3,5081 га за 2022, 2023 роки у розмірі 13317,32 грн.

10.10.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Ступак О.С. подав заяву про відмову від частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості з орендної плати за використання земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0554, загальною площею 3,5081 га за 2022, 2023 роки у розмірі 13317,32 грн (а.с. 88-89).

Ухвалою Чернігівського районного суду від 16.10.2024 прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» про стягнення невиплаченої орендної плати та закрито провадження у цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Рішенням Чернігівського районного суду від 23.12.2024 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» про розірвання договорів оренди землі, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що затримка зі сплати орендної плати зумовлена діями орендодавця, який не виконав законодавчо визначеного обов`язку, передбаченого частиною 3 статті 148-1 ЗК України, не повідомив платіжні реквізити, оскільки договорами передбачена плата за користування земельними ділянками у грошовій формі, та адресу свого місця проживання (знаходження), чим створив перешкоди для належного виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ступак С.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 23.12.2024 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також здійснити перерозподіл судових витрат.

За доводами апеляційної скарги рішення судом першої інстанції ухвалено без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, що ухвала про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу через 41 день після її винесення, що є грубим порушенням ч. 5 ст. 272 ЦПК України і дає підстави вважати, що ухвала направлялась неодноразово, але оскільки після отримання відповідач не надав своєчасно відзив на позов, тому відповідачу повторно з порушенням строків вдруге була направлена копія ухвали про відкриття провадження.

Вказує, що суд, замість того щоб встановити підстави фактичного та систематичного порушення відповідачем вимог Закону України «Про оренду землі» та договорів оренди земельних ділянок перебрав на себе обов`язки відповідача по доведенню тих обставин, якими відповідач міг би заперечити щодо позовних вимог.

Як стверджує заявник, суд, порушуючи принципи судочинства щодо неупередженості та своєчасності розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, а також змагальності сторін не надав належної оцінки поясненням та запереченням сторони позивача, що призвело до неправильних по своїй суті висновків суду.

Також зазначає, що суд за власною ініціативою з`ясовував необхідність виконання позивачем вимог ст. 148-1 ЗК України та зробив висновок, що дотримання вимог ст 148-1 ЗК України для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором.

Заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» намагалось сплатити позивачу орендну плату за 2022, 2023 роки шляхом здійснення поштових переказів та зазначає, що не може бути підтвердженням сплати орендної плати пеперказ коштів відповідачем зі свого рахунку на рахунки АТ «Укрпошта», реєстр виплачених поштових переказів, які не були одержані позивачем. Вважає, що ні Законом України «Про оренду землі», ні договорами оренди земельних ділянок, укладеними сторонами, не передбачена така форма оплати орендної плати як перерахування коштів на рахунки АТ «Укрпошта».

За доводами скарги, судом не було враховано, що позивач з 26.02.2022 добровільно став на захист у зв`язку з військовою агресією російської федерації та знаходився в умовах без належних засобів зв`язку, а тому не мав можливості повідомити орендодавця про зміну свого місця проживання та платіжні реквізити.

Вважає необґрунтованим висновок суду про те, що після повідомлення реквізитів відповідачем була виплачена орендна плата за 2022, 2023 роки, оскільки платіжні реквізити рахунку в АТ «Ощадбанк» було повідомлено відповідачу 31.05.2024, виплати були здійснені лише 19.09.2024 після подання відзиву на позов та не на надані платіжні реквізити, а на відділення Укрпошти, тому вважає, що факт систематичного порушення умов договору оренди щодо сплати орендної плати було встановлено судом і відповідач не заперечував і підтвердив цей факт перерахуванням 19.09.2024 орендної плати.

В обґрунтування вказаних доводів заявник посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.11.2018 у справі № 484/301/18.

Як стверджує заявник, суд першої інстанції правильно встановивши факт систематичної несплати, тобто факт неодноразової (два та більше випадки) повної несплати орендної плати у строки, визначені договороми оренди земельних ділянок, що є спеціальною нормою та у такому випадку є самостійною та достатньою підставою для розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, заявник вказує, що всупереч вимогам ст. 2, 12 ЦПК України суд першої інстанції не надав жодної оцінки тому факту, що спірні події відбуваються під час дії особливого періоду та воєнного станув Україні, зовсім нового та невідомого періоду для регулювання, в тому числі і цивільних, правовідносин. Також за доводами заявника суд не виконав вимог ч. 3 ст.142 ЦПК України безпідставно не задовольнив у своєму рішенні клопотання позивача про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 1211,20 грн та понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 19000,00 грн.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У поданому відзиві директор ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» М. Кравченко просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та в задоволенні вимоги про перерозподіл судових витрат та їх стягнення на його користь з відповідача. В обґрунтування посилається, що позивач всупереч положенням ст. 81 ЦПК України не надав жодних доказів подвійного надсилання ухвали про відкриття провадження відповідачу, тому відсутні підстави вважати, що відправка ухвали про відкриття провадження відповідачу 26.08.2024 могла призвести до неправильного вирішення справи, оскільки відзив на позов був поданий вчасно, а позивач в свою чергу подав заперечення на відзив. Вважає необґрунтованими доводи скарги, що відповідач мав платіжні реквізити та номер телефону відповідача, оскільки відсутні докази того, що позивач з моменту вступу у спадщину по травень 2024 року надавав ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» будь-який розрахунковий рахунок, на якій необхідно здійснювати оплату орендної плати за користування успадкованою земельною ділянкою, або номер телефону. А про адресу проживання позивача, АДРЕСА_1 , за якою було здійснено виплату орендної плати за 2022, 2023 роки, стала відома відповідачу лише у 2024 році. Вказує, що ні разом з позовною заявою, ні з відповіддю на відзив, ні в ході судового засідання, ні разом з апеляційною скаргою позивач та його представник не надали жодного доказу того, що позивачем до травня 2024 року було надано ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» платіжні реквізити як нового власника земельної ділянки всупереч положенням ст. 148-1 Земельного кодексу України. Тому вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що затримка сплати орендної плати зумовлена діями орендодавця, який не виконав обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 1481 ЗК України, не повідомив платіжні реквізити та адресу свого місця проживання. Крім того, за доводами відзиву, факт того, що починаючи з 2017 року по 2021 рік позивач отримував орендну плату вчасно та у повному розмірі, не доводить те, що відповідачу були надані платіжні реквізити, оскільки сам позивач у судовому засіданні підтвердив, що отримував оренду плату через поштові відділення і з червня 2022 року за відомою відповідачу адресою не проживав.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:0554 та :05:000:2554 належали на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 , батьку позивача ОСОБА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 936120, виданого Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 14.02.2006, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 45 (а.с. 29).

У 2016 році (без зазначення дати, місяця та номеру договору) ОСОБА_1 , як орендодавецем, були укладені договори з ТОВ "АФ "НОВИЙ СЕДНІВ", як орендарем, оренди землі, предметом яких є земельна ділянка площею 0,4420 га кадастровий номер :05:000:2554 та земельна ділянка площею 3,5081 га кадастровий номер :05:000:0554 ( а.с.22-23, 31-32).

Згідно п. 9,10 Договорів оренди, орендна плата сплачується Орендарем на протязі року, але останній платіж не пізніше 31 грудня розрахункового року. Орендна плата у грошовій формі проводиться Орендарем шляхом виплати готівки або перерахування грошових коштів на рахунок Орендодавця. Пунктом 7 передбачено строк дії договору 10 років.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 66064715 від 17.08.2016 по земельній ділянці площею 0,44 га кадастровий номер :05:000:2554 зареєстровано 09.08.2016 право оренди цієї земельної ділянки, номер запису: 15954300; підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі від 09.08.2016; орендар: ТОВ "АФ "НОВИЙ СЕДНІВ"; строк дії: 10 років з правом пролонгації, орендна плата становить 5% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 25-26).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 65937149 від 16.08.2016 по земельній ділянці площею 3,51 га кадастровий номер :05:000:0554 зареєстровано 09.08.2016 право оренди цієї земельної ділянки, номер запису: 15928562; підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі від 09.08.2016; орендар: ТОВ "АФ "НОВИЙ СЕДНІВ"; строк дії: 10 років з правом пролонгації, орендна плата становить 5% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 27-28).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с. 38).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.37) позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , став власником земельної ділянки площею 3,5080 га кадастровий номер :05:000:0554, розташованої на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності інд. № 177447950 від 14.08.2019 (а.с 19).

Судом також встановлено, що спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:2554, яка перебуває в оренді ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів», позивач ОСОБА_1 , не оформляв.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» не було сплачено оренду плату за 2022, 2023 року, що є систематичним невиконанням обов`язків, передбачених договорів, що є підставою для розірвання договорів оренди згідно положень 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що затримка зі сплати орендної плати зумовлена діями орендодавця, який не виконав законодавчо визначеного обов`язку, передбаченого частиною 3 статті 148-1 ЗК України, не повідомив платіжні реквізити, оскільки договорами передбачена плата за користування земельними ділянками у грошовій формі, та адресу свого місця проживання (знаходження), чим створив перешкоди для належного виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи наступне.

За змістом положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України, така функціональність суду має імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі-ЗК України), Цивільним кодексом України (далі-ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За змістом ст. 21, 22, 23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Частинами першою та другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК Українита іншими законами України.

Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Тлумачення пункту д) частини 1 статті 141 ЗК України, частини 2 статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати в цілому, так і її виплати в розмірі меншому, ніж визначеному договором.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) виснував, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 385/1679/21.

Положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність постанови Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 579/1133/22, від 27 вересня 2023 року у справі № 626/104/21).

За змістом наведених норм, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Отже, стороною, якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини. Тобто датою оформлення спадщини, а саме отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не може обмежуватись можливість реалізації належних спадкоємцю прав власника від дня відкриття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , орендовану земельну ділянку успадкував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.2019.

Таким чином, після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права та обов`язки орендодавця за договорами оренди землі, укладеними з ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» у 2016 році, перейшли до його сина ОСОБА_1 (позивача).

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 609/1231/19 зроблено висновок, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину. Проте відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй майном.

Отже, особа, яка прийняла належним чином спадщину, але не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом (заповітом), має право на отримання орендної плати за користування земельною ділянкою.

З огляду на викладене, з 22.11.2016 ОСОБА_1 (позивач), має права та обов`язки орендодавця земельних ділянок, площею 3,5081 га з кадастровим номером :05:000:0554 та площею 0,44 га з кадастровим номером :05:000:2554, сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 314/2195/22 (провадження № 61-6030св23).

Законом України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01 січня 2013 року, ЗК України було доповнено статтею 148-1.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , була чинною стаття 148-1 ЗК України.

Частинами першою, третьою статті 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

На виконання положень статті 148-1 ЗК України, спадкоємець (новий орендодавець) повинен повідомити орендаря про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов`язків за договором оренди.

Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 146/350/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 341/245/19, від 16 лютого 2022 року у справі № 146/350/20.

Реєстрація права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відбулась 14.08.2019.

З наведеного вбачається, що з дати відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання положень статті 148-1 ЗК України, позивач повинен був повідомити відповідача про прийняття ним спадщини після смерті батька та про перехід до нього прав та обов`язків за договорами оренди.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 , як новий орендодавець, повідомив ТОВ "Агрфірма «Новий Седнів" про набуття ним права оренди на земельні ділянки, та отримував орендну плату поштовими переказами до 2021 року включно і претензій щодо сплати орендної плати до 2021 року включно позивач не мав.

Відповідно до п. 10 Договору оренди орендна плата у грошовій формі проводиться Орендарем шляхом виплати готівки або перерахування грошових коштів на рахунок Орендодавця.

За матеріалами справи, орендна плата за 2022, 2023 роки ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» була виплачена у повному обсязі відповідно умов договору шляхом переведення грошового переказу через АТ «Укрпошта», що підтверджується випискою по банківському рахунку ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» та реєстром виплачених поштових переказів (а.с. 69, 70, 71), яка позивачем отримана не була та повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 , у порядку, визначеному частиною третьою статті 148-1 ЗК України, повідомив ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» реквізити для перерахування орендної плати та не звертався до товариства для отримання орендної плати особисто через касу товариства, у зв`язку з чим відповідач перераховував орендну плату шляхом поштових переказів.

Крім того, під час розгляду справ апеляційним судом позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив та не заперечував, що після отримання свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки він не надавав ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» реквізити для отримання орендної плати та не повідомляв про зміну місця свого проживання, оскільки був мобілізований, та не мав можливості повідомити орендодавця про зміну свого місця проживання, а надав їх тільки у 2024 році, а також не звертався до відповідача для укладення договору оренди чи додаткової угоди.

Відтак, відповідач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати обов`язок щодо виплати орендної плати за 2022, 2023 роки у строки, визначені договорами оренди і здійснював оплату за відомим йому реквізитами.

Станом на час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем була сплачена орендна палата за 2022, 2023 роки, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем(а.с. 96-100).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що затримка виплати орендної плати за 2022, 2023 роки зумовлена діями орендодавця, у зв`язку з чим відповідач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати свій обов`язок по по виплаті орендної плати.

Отже, не спростовують висновків суду доводи апеляційної скарги про те, що ні законом, ні договорами оренди не передбачена така форма оплати орендної плати як перерахування коштів на рахунки АТ «Укрпошта», оскільки договорами оренди передбачено, що орендна плата може проводитись шляхом виплати готівки, тобто отримання у касі відповідача, або перерахування грошових коштів на рахунок орендодавця і з моменту набуття права власності на земельні ділянки в порядку спадкування та до 2022 року позивач вчасно отримував оренду плату від відповідача шляхом отримання грошових переказів через відділення АТ «Ощадбанк», оскільки інших реквізитів для перерахування орендної плати позивачем надано не було.

Посилання заявника на відсутність можливості повідомити орендодавця про зміну місця проживання та реквізити у зв`язку перебуванням на військовій службі не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позивачу було відомо про необхідність надати реквізити для перерахування відповідачем орендної плати після смерті батька, 22.11.2016, або отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, 14.08.2019, тобто до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та необхідність позивача перебувати на військовій службі. Проте, при наявності можливості до початку повномасштабного вторгнення повідомити відповідачу необхідні реквізити для сплати орендної плати, позивач не змінюючи реквізити, які були передбачені укладеними у 2016 році договорами оренди, отримував орендну плату шляхом поштового переказу.

Твердження заявника про те, що орендна плата за 2022, 2023 роки була виплачена відповідачем 19.09.2024 не на надані платіжні реквізити, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції, враховуючи поданння позивачем заяви про відмову від позовних вимог про стягнення орендної плати у зв`язку з отриманням 28.09.2024 орендної плати за 2022, 2023 роки у розмірі 13155,80 грн.

Необгрунтованими є доводи скарги про те, що в порушення судом ч. 5 ст. 272 ЦПК України копія ухвали про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу через 41 день після її винесення, оскільки в матеріалах справи відсутні жодні докази того, що ухвала про відкриття провадження у справі судом першої інстанції направлялась відповідачу неодноразово. В матеріалах справи міститься зворотнє повідомлення (а.с. 66), з якого убачається, що 26.08.2024 ТОВ «Агрофірма «Новий Седнів» була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі, яка була ними отримана 06.09.2024 і у встановлений ст. 191 ЦПК України строк, 20.09.2024 згідно конверту, відповідачем був наданий відзив на позов (а.с 75).

Доводи скарги про відмову в задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 1211,20 грн та понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 19000,00 грн є необгрунтованими, враховуючи, що рішенням суду першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Аналізуючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для розірвання договорів оренди земельних ділянок у зв`язку з неналежним виконанням обов`язку відповідачем щодо сплати орендної плати, оскільки орендна плата нараховувалась та виплачувалась позивачу згідно умов укладених договорів, а затримка зі сплати орендної плати зумовлена діями орендодавця, який не надав платіжні реквізити для перерахування орендної плати.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, правильність висновків суду не спростовують.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заявлені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу за апеляційний розгляд справи та судового збору задоволенню не підлягають, враховуючи, що рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.03.2025.

Головуючий Судді: