ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Київ

справа № 757/48614/21-ц

провадження № 61-32св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

за касаційною скаргою адвоката Сібірцевої Олени Сергіївни як представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року у складі судді Вовка С. В. та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на:

1/4 квартири АДРЕСА_1 ;

1/5 квартири АДРЕСА_2 ;

у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на:

квартиру АДРЕСА_3 ;

- гаражний бокс № НОМЕР_1 , загальною площею 70,5 кв.м, розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Водник-2» (Оболонський р-н) на вул. Бережанській, 12 в м. Києві ;

у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 130 000, 00 грн грошову компенсацію 1/2 частки у спільній сумісній власності подружжя, зокрема, у квартирі АДРЕСА_3 ; гаражному боксі № НОМЕР_1 , який розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Водник-2» (Оболонський р-н) в м. Києві;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 350, 00 грн, витрати із підготовки звітів про оцінку майна у розмірі 6 000,00 грн, підготовки перекладу документів у розмірі 13 348,00 грн, судові витрати зі сплати витрат на правову допомогу в розмірі 91 535,00 грн.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що з 09 січня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який припинив своє існування з листопада 2019 року. Станом на дату подання позовної заяви шлюб існує лише формально, проте, не розірваний у встановленому законом порядку через неврегульовані майнові питання між сторонами. Дітей сторони не мають.

За час перебування у шлюбі позивач і відповідач набули нерухоме майно, загальна вартість якого становить 5 196 350, 00 грн.

Незважаючи на те що нерухоме майно набули сторони у шлюбі, його частина є особистою приватною власністю позивача, оскільки придбана за його особисті кошти та в цілях, відмінних від інтересів сім`ї. Позивач до реєстрації шлюбу із відповідачем інвестував у проект ТОВ «806 Декалб Авеню» кошти в розмірі 150 000,00 дол. США та отримав повернення власних інвестицій із додатковим прибутком у травні 2019 року у розмірі 78 589,49 дол. США. Всього за проектом ТОВ «806 Декалб Авеню» позивач набув 288 589,49 дол. США. Також до реєстрації шлюбу із відповідачем позивач інвестував у проект ТОВ «200 23 Вулиця» грошові кошти у розмірі 175 000 дол. США та отримав повернення власних інвестицій із додатковим прибутком у березні 2017 року у розмірі 113 478,46 дол. США. Всього за проектом ТОВ «200 23 Вулиця» позивач набув 288 478,46 дол. США. Всі вказані кошти є його особистою приватною власністю. Повернення власних інвестицій та прибуток від інвестування у проекти ТОВ «806 Декалб Авеню» і ТОВ «200 23 Вулиця» отримані позивачем на рахунок, відкритий у банку Америки. Частки у квартирах, що розташовані на АДРЕСА_1 , позивач придбав за рахунок коштів, які були його особистою приватною власністю, отримані за результатами участі у вказаних проектах, а тому є його особистою приватною власністю. Також за період шлюбу сторони набули у власність гаражний бокс, загальною площею 70,5 кв. м, який розташований на вул. Бережанській, 12 у гаражно-будівельному кооперативі (Оболонський р-н), «Водник-2», гараж НОМЕР_1 . Позивач вважає за необхідне здійснити поділ нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом залишення його у власності відповідача із виплатою йому компенсації вартості його частки у цьому майні.

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила в порядку поділу майна, що належить ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, визнати за ОСОБА_1 :

право власності на 1/10 частини квартири АДРЕСА_2 ;

право власності на 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 ;

право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 .

В порядку поділу майна, що належить ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, визнати за ОСОБА_2

право власності на 1/10 частини квартири АДРЕСА_2 ;

право власності на 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 ;

право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 , що розташований на вул. Бережанській, 12 в м. Києві у гаражно- будівельному кооперативі «Водник-2».

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 зазначала, що з 2016 року сторони проживали разом, мали спільний бюджет.

Сторони придбали три об`єкти нерухомого майна, які є спільно набутими, правочини укладено в інтересах їх сім`ї, про що зазначено в договорах та відповідних заявах.

Гараж № НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Водник-2»є особистою приватною власністю ОСОБА_2 як члена кооперативу, яка увійшла до його складу замість виключеного члена кооперативу її батька - ОСОБА_6 , внаслідок чого безоплатно набула право власності на гараж, шляхом його приватизації. ОСОБА_1 не є членом кооперативу та у період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , яка є членом кооперативу та власником гаража, не вносив відповідних пайових внесків до ГБК «Водник - 2», а тому на гараж № НОМЕР_1 не поширюється режим спільної сумісної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 16 травня 2023 року позов ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив.

В порядку поділу майна, що належить ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності визнав за ОСОБА_1 право власності на:

1/10 частини квартири АДРЕСА_2 ;

1/8 частини квартири АДРЕСА_1 ;

1/2 частини квартири АДРЕСА_3 .

В порядку поділу майна, що належить ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, визнав за ОСОБА_2 право власності на:

1/10 частини квартири АДРЕСА_2 ;

1/8 частини квартири АДРЕСА_1 ;

на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 .

Визнав за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Водник-2» на вул. Бережанській, 12 в м. Києві .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірні частини квартир набуті сторонами під час шлюбу є спільним сумісним майном подружжя, що відповідач за первісним позовом не спростував.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 29 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження придбання часток у квартирах на АДРЕСА_1 за рахунок коштів, які були його особистою приватною власністю, отриманих за результатами участі у проектах ТОВ «806 Декалб Авеню» і ТОВ «200 23 Вулиця».

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Сібірцева О. С. як представник ОСОБА_1 просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року скасувати частково, ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1 ; 1/5 квартири АДРЕСА_2 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати витрат на правничу допомогу у розмірі 460 788,37 грн, зі сплати судового збору, з підготовки звітів про оцінку майна у розмірі 6 000,00 грн, з підготовки перекладу у розмірі 13 348,00 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Постанову Київського апеляційного суду про поділ майна подружжя скасувати.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 200/17947/16-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 910/7431/19, від 01 квітня 2020 року у справі № 640/4013/17, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17, від 13 березня 2019 року у справі № 283/2065/14- ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 125/1663/14-ц, від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, судове рішення ухвалено з порушенням пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди не звернули уваги на докази подані позивачем на спростування презумпції спільної сумісної власності. Спірні об`єкти нерухомості придбано не в інтересах сім`ї за особисті кошти позивача за зустрічним позовом, отримані до укладення шлюбу, і профінансовано з банківського рахунка іноземної юридичної особи. Згоди ОСОБА_2 на придбання майна мали формальний характер, й ОСОБА_1 не був обізнаний про їх зміст. Кошти, за які придбано спірне майно, позивач за зустрічним позовом отримав унаслідок повернення вкладених інвестицій з прибутком у проекти ТОВ «806 Декалб авеню» і ТОВ «200 23 Вулиця», кошти зберігав на банківському рахунку компанії, співвласником якої він є.

Суди не взяли до уваги покази свідка ОСОБА_8 , який підтвердив факт придбання нерухомості за особисті кошти

ОСОБА_1. В лютому 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Лисич Ю. В. як представника ОСОБА_2 , мотивований законністю й обґрунтованістю судових рішень.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2024 відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

15 лютого 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 січня 2016 року між сторонами укладено і зареєстровано шлюб.

До спірного майна, набутого сторонами за час перебування у шлюбі, входить:

квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 40,2 кв. м, житловою площею 16,6 кв. м, вартість якої відповідно до звіту про незалежну оцінку становить 1 893 000,00 грн;

1/4 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53,9 кв. м, житловою площею 17 кв. м вартість якої відповідно до звіту про незалежну оцінку становить 1 600 750,00 грн;

1/5 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 56,5 кв. м, житловою площею 15,5 кв. м, вартість якої відповідно до звіту про незалежну оцінку становить 1 335 600,00 грн;

гаражний бокс НОМЕР_1, у гаражно-будівельному кооперативі (Оболонський р-н) Водник-2» на вул. Бережанській, 12 в м. Києві , загальною площею 70,5 кв. м, вартість якого відповідно до звіту про незалежну оцінку становить 367 000,00 грн.

22 серпня 2019 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу придбав 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 7.5, п. 7.7 договору нотаріус роз`яснив сторонам договору положення чинного законодавства, у тому числі і зміст статей 57, 60, 62 65-70, 74, 97 Сімейного кодексу. Договір укладено за згодою дружини покупця - 2 ( ОСОБА_2 ), викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лозняковою С. В. 19 серпня 2019 року за реєстровим номером 1039, та додається до справи нотаріуса.

Відповідно до змісту згоди дружини покупця-2 ( ОСОБА_2 ) гроші, за які придбавається майно, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , правочин відповідає інтересам сім`ї ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

22 листопада 2019 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу придбав 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 6.5 , 6.7 договору нотаріус роз роз'яснивсторонам положення чинного законодавства у тому числі і зміст статей 59 - 65, 74 Сімейного кодексу. Договір укладено за згодою дружини покупця-2 ( ОСОБА_2 ), викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучмою К. С. 12 листопада 2019 року за реєстровим номером 2832 та додається до справи нотаріуса.

Відповідно до змісту згоди дружини покупця - 2 ОСОБА_2 дає ОСОБА_1 свою згоду на купівлю 1/4 частини квартири за грошові кошти, набуті ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у період шлюбу і є спільною сумісною власністю, та на укладання і підписання договору купівлі-продажу, договорів про внесення змін і доповнень до них, розірвання договорів. Зазначено, що такі правочини відповідають інтересам сім`ї ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Допитаний в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_8 повідомив, що частки квартир на АДРЕСА_10 позивач придбав за його особисті кошти.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно зі частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зміст касаційної скарги з урахуванням принципу диспозитивності свідчить про те, що судові рішення оскаржені тільки в частині вимог позову ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на 1/4 квартири № 162 , 1/5 квартири АДРЕСА_2 , а тому переглядаються лише в цій частині.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно зі стяттями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що спірні частини квартир набуто у період шлюбу, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що спірне нерухоме майно є спільним майном подружжя, а тому підлягає поділу між ними в рівних частинах, оскільки презумпцію спільності права власності подружжя на це майно ОСОБА_1 не спростував, адже він не надав належних і допустимих доказів придбання об`єктів нерухомого майна за власні кошти, які він отримав від вкладених до укладення шлюбу інвестицій у проекти. Разом з тим переоцінка фактичних обставин справи, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України), а тому Верховний Суд не може вважати доведеним факт придбання спірних квартир за особисті кошти позивача за зустрічним позовом.

Доводи касаційної скарги щодо належності йому на праві приватної власності спірних частин квартир на АДРЕСА_1 не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки таких обставин відповідач належними і допустимими доказами не довів.

Той факт, що оплата придбаних об`єктів нерухомості здійснена юридичною особою, сам по собі не спростовує їх належності сторонам на праві спільної сумісної власності.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи, здебільшого є аналогічними доводам апеляційної скарги, що були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції, який надав їм відповідну правову оцінку і обґрунтовано спростував.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Висновки судів у цій справі з урахуванням встановлених фактичних обставин не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Сібірцевої Олени Сергіївни як представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року і постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов