Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/8251/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дидинська Б.М., звернулася до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , а відповідачки батько, постійне місце проживання якого було : АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 , на який де виготовлено правовстановлюючі документи та який рахується за померлим на підставі довідки № 126 від 16.09.2024 року , виданої старостою села Новоселиця. Спір за спадкове майно між спадкоємцями відсутній. Позивачка прийняла спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, так як проживала та була зареєстрована з чоловіком за однією адресою, що підтверджується довідкою №173 від 1е8.11.2024 року , виданою старостою села Новоселиці. 15 листопада 2024 року позивачка звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, але їй відмовлено в оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Сторони будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в підготовче засідання не з`явилися.

Представник позивачки ОСОБА_4 подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність позивачки та її представника.

Відповідачка ОСОБА_2 подала через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивачки визнає повністю та просить суд розглянути справу у її відсутність.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позву відповідачкою, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки та батько відповідачки - ОСОБА_3 , постійне місце проживання якого було : АДРЕСА_1 .

Після його смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 , на який відсутні (не виготовлені) правостановлюючі документи.

Померлий заповіту не залишив, тому спадкування відбувається за законом.

Спадкоємцями за законом першої черги є дружина спадкодавця позивачка ОСОБА_1 та дочка спадкодавця відповідачка ОСОБА_2 .

Відповідачка на спадщину не претендує, про що подала до суду відповідну заяву.

Водночас необхідно встановити факт родинних відносин, підтвердити, що спадкодавець є чоловіком позивачки та батьком відповідачки.

Спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в Чехії, тому в свідоцтві про його смерть він записаний як « ОСОБА_3 ». Це пояснюється тими традиціями, які склались при перекладі імен з української мови на іноземну. Крім того, в усіх європейських державах не проводять записи по батькові.

Доказом того, що ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 є:

- свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 14.11.1987 року, де записано , що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Новоселиця, одружився з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с.Черна, актовий запис 8. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 ;

- свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с.Новоселиця. Батько- ОСОБА_5 , мати- ОСОБА_1 ;

- довідка № 126 від 16.09.2024 року, видана старостою села Новоселиці,де написано , що постійне місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_1 ;

- свідоцтво про смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився і постійно проживав на АДРЕСА_1 .

Суд констатує, що позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як проживала та була зареєстрована з спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою №173 від 1е8.11.2024 року , виданою старостою села Новоселиця Королівської селищної ради.

Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

9. 15 листопада 2024 року позивачка звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, але їй відмовлено в оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, що стверджується листом-відмовою державного нотаріуса №299/01-16 від 15.11.2024.

Також позивачці рекомендовано по даному питанню звернутися до суду.

Правовстановлюючих документів на спадкове майно за життя спадкодавця виготовлено не було.

У зв`язку з наведеним позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права через нотаріальну контору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Для подальшого утримання та збереження майна необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, не існує.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Технічну інвентаризацію спадкового майна проведено.

Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року на цей житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 , відсутні правовстановлюючі документи.

Відповідно до довідки № 126 від 16.09.2024 року , виданої старостою села Новоселиця підтверджується , що згідно із записами погосподарської книги №3 Новоселицької сільської ради за 2017-2021 роки , номер об`єкта погосподарського обліку 01-0315-1 , дворогосподарство на АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до «Технічного паспорта на будинок садибного типу з по господарськими будівлями та спорудами», складеного та підписаного керівником суб`єкта господарювання ОСОБА_9 та довідки, виданої директором КП "Виноградівське РБТІ" інвентаризаційна вартість будинку становить 238455 грн (двісті тридцять вісім тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень).

Загальна корисна площа будинку становить 106,7 кв. м., в тому числі житлова площа 55,1кв. м.

На земельній ділянці знаходяться: житловий будинок літ. А -шлакоблок, -вбиральня літ. Б - шлакоблок, -ворота №1 -металеві, -огорожа №2-металева.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першоїстатті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництвапостановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення"(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положеньКонституції УкраїнитаЦивільного кодексу Українивбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до роз`яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у підготовчому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1268, 1270, 1274 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , мешканкою АДРЕСА_1 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами загальною корисною площею 106,7 кв. м., в тому числі житловою площею 55,1 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_8 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 17.03.2025.

ГоловуючийТ. Ю. Левко