УХВАЛА

про залишення зустрічної позовної заяви без руху

Справа № 495/9333/24

Номер провадження 2/495/920/2025

21 січня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно, суд

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває вищевказана цивільна справа.

06.11.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спадкового майна, визнання права власності та стягнення боргу

Під час ознайомлення з зустрічною позовною заявою судом встановлено, що її подано без додержання вимог, визначених статтею 194 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 194 ЦПК України.

Відповідно до чинного законодавства позовна заява є процесуальним документом. Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог процесуального законодавства, що забезпечує прийняття суддею заяви та порушення ним провадження у справі.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI)).

Абзацом 3 пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 3674-VI встановлена ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2025 становить 3028 гривень.

Позивачем за зустрічним позовом висувається вимога, зокрема, щодо поділу спадкового майна та визнання права власності по 1/3 частки спадкового майна (автомобіль марки MAZDA, будинок АДРЕСА_1 та майнові права на земельну ділянку площею 0,0902 га розташовану за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0716) між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

При цьому, позивачем до позовної заяви долучено квитанції про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відтак, враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» щодо ставок судового збору, а також порядку його сплати, враховуючи квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1211,20, позивачу необхідно сплати судовий збір за ще 2 вимоги позовної заяви майнового характеру у розмірі 2422,40 грн.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом висувається вимога про стягнення заборгованість з ОСОБА_1 в сумі 11 000 $ (одинадцять тисяч доларів) та 49 840 грн. (сорок дев`ять тисяч вісімсот сорок гривень).

11 000 доларів США, що за курсом Національного банку України (41,4375 гривень за 1 долар США) станом на день подачі зустрічної позовної заяви, 06.11.2024, становить 455 812,50 гривень. У загальному сума заборгованості складає 505 652,50 грн.

Таким чином, судовий збір за зустрічною позовною заявою за вказаною позовною по вимогою становить 1 % ціни позову і становить 5056,53 грн..

Отже, у загальному позивачу за зустрічним позовом необхідно доплатити суму судового збору у розмірі 7478,93 грн. (2422,40 грн. + 5056,53 грн.. )

Суд також надає оцінку доводам сторони позивача щодо необхідності залишення зустрічної позовної заяви без руху, у зв`язку з не зазначенням відомих адрес електронної пошти, відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, вжиття заходів досудового регулювання спору, про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Вказані доводи були викладені позивачем в окремому клопотанні від 04.12.2024.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99). Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішенням ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п. 4 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

Ураховуючи наведене, норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, що склалися, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України та не вбачає вказані недоліки зустрічної позовної заяви занадто суттєвими, аби залишати зустрічну позовну заяву без руху з наведених підстав.

Беручи до уваги також той факт, що однією зі стороні у вказаному цивільному процесі є неповнолітня дитина, з метою дотримання принципів доступу до правосуддя і уникненню надмірного формалізму при здійсненні права на справедливий суд, в даному конкретному випадку, суд не вбачає підстав для без руху з наведених позивачем підстав.

Статтею 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним залишити зустрічну позовну заяву без руху, надавши стороні позивача за зустрічним позовом строк для усунення недоліків шляхом доплати суми судового збору.

Керуючись ст. 175-177, 185 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спадкового майна, визнання права власності та стягнення боргу - залишити без руху.

Повідомити сторону позивача за зустрічним позовом про необхідність усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що інакше позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Д.Анісімова