ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 березня 2025 року

м. Харків

справа № 639/3728/21

провадження № 22-ц/818/1090/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Харківводоканал" про зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2024 року, постановлене суддею Труханович В.В.,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року представник Комунального підприємства «Харківводоканал» звернулась з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідно до якого просила суд солідарно стягнути з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 34 901, 28 грн та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживають за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачі по справі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 , за відповідачами за період з 01.01.2016 по 31.03.2021 утворилася заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 34 901, 28 грн.

Позивач вказує, що несплата боргу призводить до погіршення стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, погіршує можливості щодо забезпечення екологічного добробуту міста та негативно впливає на впровадження природоохоронних заходів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2024 року позовну заяву Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» інфляційні втрати в сумі 2 555,39 грн. та 3% річних у сумі 958,28 грн., а всього 3 513,67 грн. (три тисячі п`ятсот тринадцять гривень 67 копійок).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал», судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Зазначає, що фактів підтверджуючих, що несплата відповідачем, в особі ОСОБА_1 , боргу призводить до погіршення стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, погіршує можливості щодо забезпеченню екологічного добробуту міста позивач не надав і яким чином у відповідача з`явилися зобов`язання оплачувати послуги КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» не уточнює. Вказує, що з 2010 р. у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 він проживає один, члени його родини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 послугу від КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» з водопостачання та водовідведення за період утворення заборгованості фактично не отримували. Звертає увагу, що двосторонній правочин у письмовій формі з КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» він теж не укладав. Відповідно до ст. 8 ГКУ держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання, отже голослівне звернення КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» (органа місцевого самоврядування) до суду з позовною заявою вважає неправомірним. Також порушена ст. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦКУ. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Представник КП «Харківводоканал» надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 16.05.2012 № 286 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 № 1407 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста» КП «Харківводоканал» визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в місті Харкові. Споживачами послуг є фізичні та юридичні особи, які отримують або мають намір отримати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Згідно вимог абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, введеного в дію з 01.05.2019 (далі - Закон № 2189-VIII), п. 24 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 (діють з 13.08.2019 (далі - Правила № 690 ), споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (абзац 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII, п. 24 Правил № 690). Нарахування за надані послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за вказаною адресою проводяться на підставі тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг у відповідності до п. 20-21 Правил № 630. Апелянт вказує про неспроможність оплачувати комунальну послугу через відсутність укладеного договору на надання послуг, не може бути взято до уваги виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Хоч і ч. 1 ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц). Відповідачі своїми частковими оплатами за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення самостійно підтвердили надання послуг підприємства та споживання їх, тобто своїми діями він став стороною зобов`язання. Посилання апелянта на ч.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ є юридично некоректним, виходячи з наступного. Посилаючись на вищевказане положення апелянт навіть сам підкреслив з якого моменту застосовується вказана норма - «нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)», тоді як позовна заява була подана за період з 01 січня 2016 по 31 березня 2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині позовних вимог КП «Харківводоканал», в частині зустрічних позовних вимог не оскаржується, отже судом апеляційної інстанції не переглядається.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним відмовити у її задоволенні з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 3 513,67 грн., яка складається з інфляційних втрат у розмірі 2 555,39 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 958,28 грн., за період з 01.04.2018 по 31.03.2021.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанації встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 21.12.2000, ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.78).

Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07.06.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 17).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.06.2021 року право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказану квартиру за відповідачами не зареєстроване. (а.с. 27).

Згідно з розрахунком суми заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 . (а.с. 5-8)

Згідно відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Представником позивача надана заява про зменшення позовних вимог, в якій він зазначив, що з січня 2024 року по травень 2024 року відповідачами сплачена заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Заборгованість по інфляційним витратам та 3 % річних від простроченої суми відповідачами залишилася не оплаченими. Отже, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно складає 3 513,67 грн., а саме: інфляційні витрати у розмірі 2 555,39 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 958,28 грн.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість по інфляційним витратам та 3 % річних від простроченої суми, відповідачами до теперішнього часу не погашена.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 указаного Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, доводи відповідача про те, що ним не було укладено договір із КП «Харківводоканал» не заслуговують на увагу.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку відмовився від послуг, які надавало їм КП «Харківводоканал».

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування, тобто з 06 березня 2022 року і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних заявлені за період з 01.01.2016 до 31.03.2021 року, тобто до введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року.

Крім того, доводи апеляційної скарги, що позивач не підтвердив права вимоги за вказаним позовом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки КП «Харківводоканал» здійснює ліцензійну господарську діяльність з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на виконання вимог Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» для мешканців, які проживають у будинках комунальної власності.

Отже, враховуючи, що товариство належним чином виконувало взяті на себе зобов`язання, а відповідач користувався наданими послугами, проте не здійснював їх оплату вчасно, колегія суддів погоджується із висновками суду щодо обов`язку відповідача з оплати заборгованість по інфляційним витратам та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 3513,67 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно дост. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК Українисуд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна