Справа № 453/1397/24
№ провадження 2/453/87/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Ясінського Ю.Є.

секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності,-

в с т а н о в и в:

19 серпня 2024 року представник позивача адвокат Вуйцік О.Б., яка представляє інтереси позивача, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просить припинити право власності ОСОБА_2 на частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право на частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказує, що позивач є власником 3/4 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . В даному будинку позивач зареєстрований, фактично проживає та несе всі витрати, пов`язані з утриманням нерухомого майна. Інша 1/4 частка зазначеного нерухомого майна за Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року належить відповідачу, яка за даною адресою лише зареєстрована. З копії висновку щодо технічної можливості виділу частки з об`єкту нерухомого майна №162 від 18 липня 2024 року вбачається, що частка 3/4 об`єкту нерухомого майна не може бути виділена в натурі через те, що будинок однокімнатний. Таким чином, будинок по АДРЕСА_1 , є неподільним, спільне володіння і користування спільним майном є неможливим, частка відповідача є незначною, позивачем попередньо внесено вартість цієї частки на депозитний рахунок суду, а тому наявні всі підстави для припинення права відповідача на частку у спільному майні.

15 листопада 2024 року представник відповідача адвокат Пилипів О.В. подала відзив на позов, в якому з позовними вимогами, не погоджується. Зазначила, що ОСОБА_2 являється онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час шлюбу в 1967 році дідо і баба відповідачки збудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась дочка ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_4 народила дочку ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла. Після смерті матері ОСОБА_2 проживала з батьком ОСОБА_6 в м. Херсон, с. Комишани. Після його смерті рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 13 квітня 2012 року №60 ОСОБА_2 призначено опікуна - ОСОБА_7 (дядько), в сім`ї якого вона і проживала. ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_3 . На час їхньої смерті ОСОБА_2 була зареєстрована з ними за однією адресою, крім того була малолітньою особою, тому, відповідно до ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Рішенням виконавчого комітету Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області від 23 березня 2012 року №16 закріплено частку житла та майна, яке належить дитині-сироті ОСОБА_2 , 2000 року народження, в АДРЕСА_1 . У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф в Україну в березні 2022 року ОСОБА_2 (ще студентка) приїхала з АДРЕСА_1 , який, як вона знала, зберігався за нею. Вона звернулась в Сколівську державну нотаріальну контору для оформлення спадщини після смерті діда і баби та довідалась про наявність заповіту, складеного 22 травня 2008 року ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 . Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року у справі №453/1160/22 визнано право власності за ОСОБА_2 на частину житлового будинку з приналежними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за правом представлення після смерті бабці ОСОБА_4 . Цей будинок являється єдиним житлом відповідачки, але ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у користуванні належною їй часткою. ОСОБА_2 змушена винаймати кімнату, витрачати кошти на її оплату, маючи при цьому право власності на 1/4 частку у спірному будинку. 1/4 частину спірного будинку не можна вважати незначною часткою, оскільки така становить 13 кв.м. від загальної площі будинку, що цілком достатньо для проживання однієї особи. З технічного паспорта на будинок вбачається, що приміщення в ньому розташовані таким чином, що з кожної сторони можна зробити окремий вхід. Всі приміщення опалюються, будь-яке з них можна переобладнати у житлове. Крім того, ОСОБА_2 бажає користуватися господарськими будівлями та спорудами, приналежними до будинку, а також земельною ділянкою, яка виділена для обслуговування будинку. Відповідач являється круглою сиротою. Заощаджень немає, іншої нерухомості у власності немає. Нещодавно закінчила навчання у ВНЗ та влаштувалась на роботу, де отримує мінімальну заробітню плату. За запропоновану позивачем суму компенсації в розмірі 54 626,00 грн. ОСОБА_2 не зможе придбати собі ні квартиру, ні будинок. Відтак вона не згідна на отримання компенсації вартості своєї частки. Припинення права власності на 1/4 частину житлового будинку з приналежними господарськими будівлями та спорудами позбавить її права на єдине житло, завдасть істотної шкоди її інтересам. У разі задоволення позову буде порушено принцип рівності прав співвласників та справедливості, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. На підставі вище викладеного просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою судді від 30 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою судді від 28 листопада 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Вуйцік О.Б. у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить такий задоволити.

Представник відповідача адвокат Пилипів О.В. та відповідач ОСОБА_2 судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, підтримуючи позицію викладену у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 3/4 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27 листопада 2023 року №633 Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області.

Згідно Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року 1/4 частина житлового будинку з приналежними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за правом представлення після смерті бабці ОСОБА_4 належить ОСОБА_2 .

З копії технічного паспорта, виготовленого ФОП ОСОБА_8 на замовлення позивача, вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв.м., складається з однієї житлової кімнати площею 14,9 кв.м. коридору, кухні та кладовки.

Згідно копії звіту про оцінку будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки становить 218504 грн., частка відповідача становить 54626 грн.

Згідно копії квитанції АТ «Ощадбанку» від 02 серпня 2024 року вбачається, що позивач на депозитний рахунок суду попередньо вніс вартість 1/4 частки у майні, що належить відповідачу, у розмірі 54626 грн.

Звертаючись до суду із позовом про припинення права власності на частку у спільному майні, позивач, посилаюється на вимоги ст. 365 ЦК України. При цьому, позивач вказує на те, що частка відповідача є незначною, не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 155 ЖК України вбачається, що власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Положеннями ч.1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч.2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2013 року по справі N 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В постанові від 02 липня 2014 року по справі N 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі N 908/1754/17 (провадження N 12-180гс18) зроблено висновок, що "відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 ч.1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласників на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умовами, що припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Поняття "незначна частка" є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо.

Частка відповідача у спірному майні становить 1/4, частка позивача 3/4, тобто частка відповідача є незначною, однак суду невідомо чи є можливим виділення її в натурі з технічної точки зору.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Судом встановлено, що сторони, які є співвласниками спірного житла, за твердженнями позивача не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, що свідчить про відсутність обставин вчинення перешкод у володінні та користуванні позивачу майном.

Вирішуючи позовні вимоги на підставі ст.365 ЦК України, суд встановив істотність шкоди, яка може бути завдана відповідачу внаслідок позбавлення її права власності на належну частку, оскільки відповідач являється круглою сиротою, заощаджень немає, іншого житла на праві приватної власності вона немає, отже у випадку задоволення позову вона втратить своє гарантоване Конституцією України право на житло та це призведе до істотної шкоди її інтересам.

Суд зазначає, що ст. 1 Протоколу N 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України та означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Оцінюючи вищенаведене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 кошти внесені ним 02 серпня 2024 року на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області у розмірі 54 626 (п`ятдесяь чотири тисячі шістсот двадцять шість) грн. (квитанція №20 від 02.08.2024 року).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст Рішення виготовлено 17 березня 2025 року.

Суддя Ю.Є. Ясінський