ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Харків

справа № 953/4158/24

провадження № 22-ц/818/972/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року в складі судді Саркісян О.А.

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26.12.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №5281989 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн (п. 1.3. Кредитного договору); строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту (25.01.2021) вказується в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п. 1.4. кредитного договору).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 25000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 (довідка ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів додається).

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

19.02.2022 відповідач здійснила частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 1176,00 грн. 23.02.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль

У період з 01.05.2022 по 21.09.2022 здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. Проте, 15.06.2022 за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» в індивідуальному порядку здійснено списання всіх нарахованих відсотків у сумі 24949,00 грн та надання можливості виконання боргових зобов`язань строком до 23.06.2022 задля того, щоб споживач в такий складний час зміг вийти на звичний графік платежів за договором або виконати зобов`язання, сплативши тіло кредиту, про що було повідомлено в о особистий кабінет споживача. Однак наданою можливістю споживач не скористався.

23.06.2022 відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Надалі Відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Заборгованість за кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 25000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 46550,00 грн, всього 71550,00 грн. В зв`язку з розглядом даної справи в суді позивач поніс наступні витрати: сплачений судовий збір 2422. 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 71 550,00 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №5281989 від 26.12.2021 укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , в розмірі 71550,00 грн, яка складається з: 25000,00 грн - тіло кредиту та 46550 грн - нараховані проценти за користування кредитом; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 10000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги апелянта.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та цього часткового погашення, тому не має підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості та підтвердження проведення розрахунку за договором факторингу. Відповідно до позовних вимог розмір неустойки (відсотків) становить 71 550,00 грн, тіло кредиту 25 000,00 грн, отже розмір відсотків за невиконання зобов`язання перевищує тіло більше ніж у два рази, що суперечить судовій практиці. Вимоги про стягнення відсотків після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Кредитор самовільно збільшив термін дії договору.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 січня 2025 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити в частині сум стягнення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь кредитора.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №5281989 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит в гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 25 000,00 грн, строк кредиту - 30 днів.

За пунктом 1.5 цього договору тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка 0,57% в день.

Як вбачається з пункту 1.7 орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою - 24079,41% річних; за зниженою ставкою 582,51% річних.

Із пункту 1.8 договору вбачається, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою - 39 250,00 грн; за зниженою ставкою 29 275,00 грн.

Як зазначено в пункті 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до пунктів 4.3.1 та 4.3.2 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Манжос «А536444», він містить її податковий номер, адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону.

Як вбачається з таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №5281989 від 26.12.2021 року, дата видачі кредиту/дата платежу 26.12.2021 року 25.01.2022 року; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 25 000,00 грн; проценти за користування кредитом 34275,00 грн; загальна вартість кредиту 29275,00 грн. Якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період 39250,00 грн, проценти за користування кредиту 14250,00 грн, реальна річна процентна ставка - 24079,41% річних, загальна вартість кредиту -39250,00 грн.

Матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, який підписаний тим самим шляхом, що й договір.

З повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» №3315 від 06.10.2023 року вбачається успішність операції за договором з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» №087/20-П від 08.07.2020 року. Зокрема, щодо транзакції - сума 25 000,00 грн, дата прийняття - 26.12.2021 року 14:26, номер замовлення - 26160363, номер картки НОМЕР_1 .

Відповідно до договору №087/20-П вбачається, що він укладений про надання послуг з переказу платежів від 08 липня 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна».

25 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

За пунктом 1.2 цього договору перехід від клієнта до фактору прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор має кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактору прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Як вбачається з пунктів 3.3, 3.4 цього договору ціна продажу за договором становить 1 773 409,78 грн. Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу протягом 5 робочих днів з моменту передачі за актом прийому-передачі реєстру боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів.

Із витягу з реєстру боржників від 25.09.2023 року вбачається, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відступлено право вимоги за кредитним договором №5281989, укладеного з ОСОБА_1 . Сума заборгованості за основною сумою боргу складає 25 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 46 550,00 грн, сума заборгованості разом 71550,00 грн.

Матеріали справи містять платіжні інструкції про переведення грошових коштів Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за договором факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023 року, а саме № 1083 на суму 200 000,00 грн, № 1082 - 400 000,00 грн; № 1081 - 400 000,00 грн; № 1080 - 373 409,78 грн; № 1079 - 400 000,00 грн.

За розрахунком заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 71 550,00 грн, з яких тіло кредиту - 25 000,00 грн, нараховані проценти 46550,00 грн.

Згідно положень ч. 1 ст. 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як регламентовано ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.1080 ЦК України).

За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст.512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

За приписами п. 12 ч. 1 вказаної статті Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений;

Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

У своїй постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/21/20 Верховний Суд України зазначив, що електронний доказ може бути поданий у формі паперової копії.

Подання електронного доказу в паперовій копії не свідчить про недопустимість такого доказу. Надані до суду докази у паперовій формі належним чином засвідчено відповідно до Державного стандарту України.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Отже, відповідачка уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус України» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором С253355), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

26.12.2021 ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 25000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, транзакція у системі «EASY PAY» № , що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 3315 від 06.10.2023.

Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 25000,00 грн.

Позивачем не надано виписки за рахунком, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки ані первісний кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», ані позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» не є банківськими установами, не відкривали позичальнику рахунку у банку, а лише перерахували за допомогою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» кредитні кошти на вже наявну у неї картку, тому позивач не має можливості сформувати та надати банківську виписку за рахунком.

На підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 позивачем наданий поденний розрахунок заборгованості (картка обліку), який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідачки за цим договором.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем доведено підпис відповідачки електронним підписом одноразовим ідентифікатором А536444 від 26.12.2021 року кредитного договору та додатків до нього (Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, Паспорту споживчого кредиту), які містять умови кредиту, процентні ставки. Крім того, позивачем доведено отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 25000,00 грн на банківську картку, укладений договір та додатки до нього, підписані відповідачкою, свідчать про обізнаність позичальниці з умовами кредиту, обставинами сплати процентів, процентних ставок, умов, за яких вони застосовуються. Факт укладення договору та отримання коштів, наявності заборгованості за тілом кредиту відповідачка не заперечує.

Однак, отримавши кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 , свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконала.

ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти, користувалася ними та частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості, тому і підлягає стягненню з неї на користь кредитора в заявленому розмірі.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка отримала кредит за договором № 5281989 від 26.12.2021, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 25 000,00 грн.

Щодо відсотків за користування кредитними коштами колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з кредитного договору № 5281989 від 26.12.2021 сторони погодили, що процентна фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка 0,57% в день. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому, наявні правові підстави для стягнення не тільки тіла кредиту, а також заборгованість за відсотками.

Як вбачається з умов кредитного договору № 5281989 від 26.12.2021 його укладено строком на 30 днів, тобто до 25 січня 2022 року. Водночас, пунктом 4.3.1 договору передбачено автоматичну пролонгацію строку кредиту не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (картки обліку), наданого позивачем, ОСОБА_1 24 січня 2022 року здійснила платіж в розмірі 4275,00 грн, тобто сплатила лише відсотки.

Отже, після спливу 24 січня 2022 року 30 днів погодженого строку кредиту відбувалась неодноразова пролонгація строку кредиту. Враховуючи, що така пролонгація не мала складати більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, строк кредитування тривав до 24 квітня 2022 року включно.

Позикодавцем нараховувались позичальниці проценти за користування кредитом: з 26.12.2021 по 24.01.2022 - за зниженою процентною ставкою (0,57%) по 142,50 грн у загальному розмірі 4275,00 грн; з 25.01.2022 по 24.02.2022 проценти нараховані за стандартною ставкою (1,9%) по 475,00 грн на день у загальному розмірі 14725,00 грн, з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року проценти не нараховувались, з 01 травня 2022 року по 24 травня 2022 року проценти нараховувались за стандартною ставкою (1,9%) по 475,00 грн на день у загальному розмірі 11400,00 грн. У подальшому з 25 травня 2022 року по 15 червня 2022 року проценти не нараховувались. 15 червня 2022 року відбулось списання процентів у розмірі 24949,00 грн. З 16 червня 2022 року по 21 вересня 2022 року проценти знов нараховувались за стандартною ставкою по 475,00 грн на день у загальному розмірі 46550,00 грн. З 22 вересня 2022 року до 24 вересня 2023 року (кінець розрахунку) проценти не нараховувались.

Також, з вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення заборгованості, а саме 24.01.2022 року сплатила 4275,00 грн та 19.02.2022 року сплатила 1176,00 грн, що в загальному розмірі становить 5451,00 грн.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

З урахуванням того, що за умовами кредитного договору строк його дії не міг перевищувати 120 днів (30 днів + 90 днів автопролонгації), тобто до 24 квітня 2022 року включно, а подальше продовження строку дії договору до 24 вересня 2023 року сторонами не погоджувалось та суперечить умовам договору, позичальниці правомірно нараховані лише проценти у межах строку кредитування, а саме за період з 26 грудня 2021 року по 24 квітня 2022 року в розмірі 19 000,00 грн. При цьому вирахуванню з цієї суми підлягає вже сплачені за цей же період кошти в розмірі 5451,00 грн. Тому, наявні правові підстави для стягнення не тільки тіла кредиту, а також заборгованість за нарахованими відсотками з 26 грудня 2021 року по 24 квітня 2022 року в розмірі 13 549,00 грн.

Інші дії щодо списання процентів та нарахування нових процентів здійснені позичальником вже після спливу строку кредитування, отже такі проценти стягненню з відповідачки не підлягають.

Доводи ОСОБА_1 про те, що кредитор самовільно збільшив термін дії договору спростовуються матеріалами справи, зокрема п.4.3.2 кредитного договору.

Також спростовуються матеріалами справи посилання ОСОБА_1 на те, що відсутнє підтвердження проведення розрахунку за договором факторингу.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин рішення суду підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково на 53,88%, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1305,19 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково на 46,12%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1566,81 грн підлягає стягненню з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 .

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 261,62 грн (1566,81 грн - 1305,19 грн).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року - змінити в частині сум стягнення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №5281989 про надання споживчого кредиту від 26 грудня 2021 року в загальному розмірі 38 549,00 грн, з яких 25 000,00 грн тіло кредиту, 13 549,00 грн - відсотки за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 261,62 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова