Справа № 212/4202/23
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

суддя Ведяшкіна Ю.В.

секретар судового засідання Розинько К.А.

у цивільній справі № 212/4202/23 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

В судовому засіданні брали участь:

представник позивача - Кучерява С.О.,

представник відповідача Зарівна С.В.,

в с т а н о в и в :

16.06.2023 року представник позивача Корж Ю.С. звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» основну суму боргу за спожиту теплову енергію на підставі Типового договору № 4069/жб у розмірі 51 730,76 грн., 3% річних у розмірі 839,1 грн., компенсацію за інфляційні втрати у розмірі 3 766,81 грн., пеню в розмірі 1020,94 грн, плату за абонентське обслуговування в розмірі 116,46 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є виконавцем послуг з теплопостачання для будинку АДРЕСА_1 , але власник нежитлового приміщення № 55 будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 за період часу з січня 2022 року по березень 2023 року не виконує свої грошові зобов`язання перед позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість.

03.07.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.09.2023 року представник відповідача подав до суду відзив, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідач не споживав і не міг споживати дану послугу через неоснащенність засобами і мережами її споживання, оскільки жодного трубопроводу чи приладу централізованого опалення в приміщенні не має.

11.09.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій просив не приймати до уваги доводи відповідача, наведені у відзиві, та задовільнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні 28.02.2025 року представник відповідача заявила клопотання про закриття провадження у справі у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що зазначена справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, посилаючись на те, що відповідач, як фізична особа підприємець використовує приміщення АДРЕСА_2 в своїй господарській діяльності.

В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення клопотання посилаючись на те, що вказане нежитлове приміщення набуто у приватну власність ОСОБА_1 , як фізичною особою, тому, на його переконання, за суб`єктним складом зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та обґрунтовуючи такої позицію послався на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області між тими самими сторонами з приводу того самого предмету, але за більш пізній період часу.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019р. у справі № 911/1834/18, від 11.01.2022р. у справі № 904/1448/20.

Тобто, юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч. 1 ст. 2 ЦК України).

В свою чергу, відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України, ч. 1 якої унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 цього Кодексу.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України, а також ст. ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019р. у справі № 904/1083/18.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020р. у справі № 916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 24 ЦК України, людина, як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 916/1261/18.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення 55, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець з 20.09.2022 року. Одним з видів діяльності ФОП ОСОБА_1 є надання в оренду нерухомого майна (т.1 а.с.250, т. 2 а.с.10).

01.01.021 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 укладено договір оренди нежитлового приміщення № 01.01.-21. Відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 передав у тимчасове платне користування ФОП ОСОБА_4 БВ. Нежитлове приміщення 55 в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 90,8 кв.м., а ФОП ОСОБА_3 прийняв у платне тимчасове користування по акту від 05.01.2021 року (т.2 а.с.11-15).

Отже, суд вважає доведеним, що в даному випадку відповідач ОСОБА_1 виступає як суб`єкт господарювання, а правовідносини, що склались між сторонами є господарськими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких підстав, клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд роз`яснює позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. 255, 256, 258 -261, 268, 352 - 355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Провадження у цивільній справі № 212/4202/23 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію закрити у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 11 березня 2025 року.

Суддя Ю. В. Ведяшкіна