ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1516/25 Справа № 180/1948/24 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року в цивільній справі номер 180/1948/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної травмою на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачка тривалий час працювала на підприємстві відповідача.

За час роботи на даному підприємстві отримала травму на виробництві, а саме: закриту черепно-мозкову травму (ЗЧМТ), струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, що підтверджується актом про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом №12/4 (форма Н-1) та актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 02 лютого 2013 року о 15 годині 10 хвилин (форма Н-5).

При первинному огляді МСЕК їй було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 20%, групу інвалідності не встановлено. При повторних переоглядах визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 25%, у зв`язку з трудовим каліцтвом, групу інвалідності не встановлено.

Внаслідок отримання виробничої травми позивачка змушена систематично проходити курси лікування, приймати лікарські препарати. Вона позбавлена нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманої на виробництві травми обмежують її у спілкуванні з оточуючими і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Вона відчуває фізичний біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у відчуттях розпачу, тривоги, дратівливості, почуттях страху, що негативно позначається на її душевному та фізичному стані.

Позивачка просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої травмою на виробництві 150000,00 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної травмою на виробництві, задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного Товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на

користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 120000,00 (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок, без утриманням податку та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд змінити рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 року в справі №180/1948/24 в частині розміру суми моральної шкоди, зменшивши її з 120000,00 грн до 25000,00 грн з утриманням податку та обов`язкових платежів.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю позивачкою тверджень і обставин на які вона посилалась, та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позивачка у своєму позові приводить лише описове посилання, та жодним чином не наводить конкретні втрачені нормальні життєві зв`язки та не підтверджує, які додаткові зусилля вимагаються він неї для організації свого життя. Твердження позивачки про втрачені нормальні життєві зв`язки спростовується також тим, що після звільнення з АТ «Марганецький ГЗК», позивачка отримує пенсію і певний щомісячний розмір виплати (відшкодування за втрату професійної працездатності), який виплачується соціального страхування за рахунок внесків роботодавця, тобто відповідача.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував ступінь втрати професійної працездатності встановлений позивачці (20% первинно та 25% при повторних оглядах).

На думку відповідача, розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди 120000,00 грн з відповідача є необґрунтованим та завищеним, а також таким, що визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Стягнення з відповідачки на користь позивача в відшкодування моральної шкоди без утриманням податку та обов`язкових платежів є неправомірним та таким, що не відповідає діючим нормам Податкового кодексу України. Діючими нормами ПК України чітко визначені випадки та розміри до вигляді сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди включаються до загального місячного оподатковуваного доходу платника податку.

Від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», в якому вона просила апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року в справі №180/1948/24 - залишити без змін.

Посилання апелянта на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права є безпідставними, оскільки сам апелянт не зазначає в своїй скарзі, які норми права матеріального чи процесуального були порушені та не враховані судом при винесенні рішення.

Факт заподіяння моральної шкоди, у зв`язку із виробничою травмою, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений позивачкою фізичний біль.

Оскільки між позивачкою та АТ «МГЗК» склалися трудові правовідносини, виробнича травма отримана під час виконання нею трудових обов`язків, позивачка вважає, що у зв`язку з цим наявні підстави, передбачених ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» адвокат Фірсова С.В. доводи апеляційної скарги підтримала та просила апеляційну скаргу задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 89).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивачки.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи,

перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала певний час на підприємстві відповідача. Звільнена за власним бажанням на підставі наказу №295/к-тр від 04.06.2024 року (а.с. 30-31).

З акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, №12/4 (форма Н-1) та акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 02 лютого 2013 року о 15 годині 10 хвилин (форма Н-5), вбачається, що під час роботи на підприємстві позивачка отримала травму на виробництві, а саме: закриту черепно-мозкову травму (ЗЧМТ), струс головного мозку, забій шийного відділу хребта (а.с. 35-36зв, 37-40).

Згідно з довідкою Нікопольської МСЕК серії АБ №0003071 від 04.06.2013 року ОСОБА_1 первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності за травмою на виробництві (акт №12/4) (а.с. 27).

Згідно з довідками Нікопольської МСЕК серії 12ААА №063285 від 22.06.2022 року та міжрайонної Нікопольської МСЕК№1 серії 12ААА №131351 від 03.09.2024 року ОСОБА_1 повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності (а.с. 28, 29).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог у розмірі 120000,00 грн, та з того, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди буде розумним та справедливим, а також з того, що відшкодувати моральну шкоду слід стягувати без утримання податку та обов`язкових платежів.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись в повній мірі.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та

стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працювала певний час на підприємстві відповідача та була звільнена за власним бажанням на підставі наказу №295/к-тр від 04.06.2024 року.

Під час роботи з нею стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, у результаті чого позивачці встановлено 20% втрати професійної працездатності за травмою на виробництві.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, з яким погоджується апеляційний суд.

Розглядаючи довід апеляційної скарги про завищений розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Нікопольської МСЕК серії АБ №0003071 від 04.06.2013 року ОСОБА_1 первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності за травмою на виробництві (акт №12/4), у подальшому ступень втрати працездатності визначалася у 25%.

Отже, зважаючи на невисокий ступень втрати працездатності, можливості та продовження позивачкою своєї трудової діяльності на протязі 11 років , з урахуванням її звільнення за власним бажанням, а не через хворобу, апеляційний суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає обґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 60000,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо розміру відшкодування моральної шкоди

підлягають частковому задоволенню.

Стосовно доводів апеляційної скарги про необхідність стягнення відшкодування моральної шкоди з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 162.1. статті 162 ПК України платниками податку є фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20 (провадження №61-1св21).

Відтак, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку з цього питання, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до статті 376 ЦПК України в частині розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяної травмою на виробництві, що підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 60000,00 (шістдесят тисяч) грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 13 березня 2025 року.

Суддя: