Справа № 214/2889/24
Провадження № 2/211/154/25
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

13 березня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Верхуші Я.О.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Уманця М.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі у загальному позовному провадженні клопотання позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Державна судова адміністрація України, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державне підприємство «Інформаційні судові системи», Рада суддів України, про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просить зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 публічно на Загальних зборах працівників Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області принести вибачення за приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 , та на цих зборах спростувати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 інформацію, яка була викладена ОСОБА_3 та ОСОБА_2 14.11.2022 року в листі до генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи» про те, що член колегії суддя Ковтун Н.Г відмовилась підписати рішення суду як недостовірну спростувати ОСОБА_3 інформацію, яку ОСОБА_3 19 грудня 2022 року виклав в листі до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» щодо відмови судді ОСОБА_1 підписати судове рішення, як недостовірну спростувати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 інформацію про відмову судді ОСОБА_1 підписати ухвалене колегією суддів судове рішення, яка викладена ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в листі 28.03.2023 направленому в.о. директору Державного підприємства «Інформаційні судові системи» та Голови Державної судової адміністрації України, як недостовірну спростувати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 інформацію про начебто відмову судді Ковтун Н.Г. підписати текст судового рішення наданого секретарем Брюховецькою А.Ю. в «Акті про відмову в підписанні повного тексту ухвали суду» від 31.03.2023, яку розповсюдили, направивши до начальнику ТУ ДСА у Дніпропетровській області Ігнатьєвій А.В. 14.04.2023 електронним листом від Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, як недостовірну. Спростувати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 інформацію про відмову судді Ковтун Н.Г. підписати судове рішення в поясненні від 30.03.2023 ОСОБА_5 , яка була розповсюджена ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , як недостовірну спростувати ОСОБА_3 інформацію про порушення позивачем присяги судді, що є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності: відмову підписати Документ сформований в системі «Електронний суд» 27.03.2024 судове рішення, яку він 28 березня 2023 року розповсюдив на Зборах суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, як недостовірну. Зобов`язати відповідача Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на інтернет-сторінці Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області https://sk.dp.court.gov.ua/sud в рубриці «Новини» розмістити повідомлення про винесене рішення та його виконання. Зобов`язати відповідача Саксаганський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області направити до Державного підприємства «Інформаційні судові системи», Державної судової адміністрації України, ТУ ДСА у Дніпропетровській області лист, в якому спростувати недостовірну інформацію щодо відмови судді ОСОБА_1 підписати судове рішення, яка була розповсюджена відповідачами. Стягнути моральну шкоду.

Ухвалою суду від 17 травня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2024, справу розподілено на суддю Ткаченко С.В.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року прийнято справу до розгляду зі стадії підготовчого провадження.

До суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про застосування до відповідача Саксаганського районного суду м. кривого Рогу Дніпропетровської області заходів процесуального примусу у виді штрафу, посилаючись на невиконання відповідачем вимог ухвали суду від 19 липня 2024 року про витребування доказів понад місяць без поважних причин, яка була отримана відразу після її публікації через за стосунок Електронний суд 20 липня 2024 року.

У судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні клопотання.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення клопотання заперечував.

Представник відповідача адвокат Уманець М.М. проти задоволення клопотання заперечував.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п. 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України)

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною другою статті 44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, зокрема, вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

В розумінні зазначених норм закону, під зловживанням правом слід розуміти особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у процесуально шкідливих вчинках учасника справи, у використанні ним недозволених конкретних форм у межах дозволеного процесуальним законом типу поведінки, що суперечить завданням цивільного судочинства та цільовому призначенню права.

Аналогічної позиції щодо сутнісного розуміння поняття зловживання правом дотримується ЄСПЛ, який у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

При цьому, у рішенні від 07 липня1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що з правом особи на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, а також вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Згідно з частини четвертої статті 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (части на 1 статті 143 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Частиною першою статті 148 ЦПК України визначено випадки, коли суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:

1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;

4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Отже, виходячи з наведених норм, суд може постановити ухвалу про стягнення штрафу за неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів без поважних причин, встановивши, по-перше, що докази, які витребувані судом, знаходяться у особи, у якої вони витребовуються; по-друге, що такі докази не надані; по-третє, суд не повідомлено про неможливість подати докази та/або про причини їх неподання і, по-четверте, судом не встановлено поважних причин неподання доказів.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (схожі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2019 року у справі № 905/945/18 та у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 906/936/18).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України», пункт 28, справа від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України», пункт 24, рішення від 20 січня 2011 року).

Аналізуючи наведені норми процесуального права, суд виходить з того, що у разі постановлення судом ухвали про застосування заходів процесуального примусу до учасника справи у виді стягнення штрафу за невиконання процесуальних обов`язків, як то ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, тощо, суд на основі достовірних даних, повинен обґрунтовано мотивувати в своїй ухвалі, яким чином невиконання процесуальних обов`язків учасника процесу свідчить про недобросовісність виконання ним процесуальних обов`язків чи створює протиправні перешкоди у здійсненні судочинства.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, "injuria". Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Підставою для стягнення в дохід державного бюджету штрафу в порядку процесуального примусу є факт недобросовісної поведінки учасника судового процесу, ухилення, тобто уникнення, ігнорування вчинення дій, покладених судом без поважних причин, зловживання процесуальними правами, що має певну мету перешкоджання судочинству, та умисне, без поважних причин, неподання доказів або повідомлення про неможливість їх подання.

У постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі N910/1873/17 визначено, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

З матеріалів судової справи вбачається, що ухвалою суду від 19 липня 2024 року клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково. Витребувано від Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання чи перебування, РНОКПП або номер і серію паспорта, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету працівників суду ОСОБА_7 та колишньої працівника суду - ОСОБА_6 . У частині задоволення клопотання про витребування інформації щодо відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовлено. Повідомлено, що відповідно до вимог ч. ч. 7-9 ст. 84 ЦПК Україниособи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд і з зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали; у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом; притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Дана ухвала суду була оприлюднена судом в ЄДРСР 22 липня 2024 року.

Відповідно до п. 6 ч. 2 та ч. 3 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Разом з тим, в ухвалі від 19 липня 2024 року судом не було встановлено строки, в межах яких зобов`язано відповідача Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надати витребувані докази, що позбавляє суд в даному випадку установити факт невиконання учасником процесу процесуальних обов`язків, як то ухилення від вчинення дій, покладених судом та невиконання ухвали суду.

Указана ухвала суду містить посилання на строки, в межах яких учасник процесу, на якого покладено обов`язок надати відповідні докази, зобов`язаний повідомити суд про неможливість їх подання, чого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зроблено не було, оскільки такі докази були ним подані до суду, про що свідчать матеріали справи, при цьому суд не може визнати подання таких доказів з порушенням розумних строків, оскільки такі строки не були встановлені судом, а згідно положень статей 120, 121 ЦПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

Суд також приймає позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04 грудня 2024 року у справі № 237/3566/17-ц (провадження № 61-12636св23), відповідно до якої чинним цивільним процесуальним законодавством не встановлено імперативного характеру застосування заходів процесуального примусу, в тому числі й штрафу, оскільки це є правом суду, а не його обов`язком.

Оскільки підставою для стягнення в дохід державного бюджету штрафу в порядку процесуального примусу є факт недобросовісної поведінки учасника судового процесу, ухилення, тобто уникнення, ігнорування вчинення дій, покладених судом без поважних причин, зловживання процесуальними правами, що має певну мету перешкоджання судочинству, та умисне, без поважних причин, неподання доказів або повідомлення про неможливість їх подання, вказаний факт не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, що свідчить про відсутність підстав для застосування заходів процесуального примусу, передбачених статтею 148 ЦПК України, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області дій, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 148 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 144, 148 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С. В. Ткаченко