КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 754/9915/24 Головуючий у суді першої інстанції - Панченко О.М..
Номер провадження № 22-ц/824/4675/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 червня 2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року був розірваний. Від спільного шлюбу з відповідачем мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із позивачкою. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень вона одна не в змозі забезпечити сама. Позивачці відомо, що батько дитини працює у Державній установі «Управлінні збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення», а також отримує додатковий дохід від тренерської роботи, а отже може надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 просила позов задовольнити з наведених вище підстав.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з 09 липня 2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що суд першої інстанції лише констатував наявність обов`язку батька здійснювати утримання дитини до досягнення нею повноліття та не дав оцінку наданим відповідачем доказів виконання такого обов`язку добровільно.

Вказував, що розмір аліментів, які сплачуються відповідачем на утримання дитини в розмірі 3 000 грн щомісяця, визначені з розміру отримуваних доходів, що підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою Державної установи «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» де він працює та на підставі контракту на посаді старшого тренера. Так, з січня по квітень 2024 року розмір нарахованої заробітної плати становив 15 287,51 щомісяця (утримано 3 133,94 грн) до видачі 12 153, 57 грн.

Крім того, додатково були надані докази на переказ коштів на інші потреби дитини: курси англійської мови, літній табір, що підтверджується відповідними квитанціями, а також підтверджують факт участі батька по забезпеченню дитини.

Також вказує, що після розлучення він подарував дочці - ОСОБА_4 належну йому частку в квартирі АДРЕСА_1 де вона проживає разом з матір`ю.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув на вищевказані обставини добровільного виконання батьком дитини обов`язку по утриманню дитини та прийшов до невірного висновку про порушення прав дитини відповідачем, які потребують захисту та втручання з боку держави і суду, проявивши надмірний формалізм, що потягло за собою покладення на нього додаткових витрат.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №609, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було зареєстровано шлюб. Після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_3 ».

Згідно свідоцтва про зміні імені серія НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 23 серпня 2023 року змінила прізвище, власне ім`я, по батькові на - ОСОБА_3 .

Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 30 вересня 2014 року.

Згідно Довідки №04-1336/24 від 03 травня 2024 року виданої на запит позивачки ДУ «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) працює за строковим трудовим договором на підставі контракту та отримує заробітну плату в Упралінні «Укрспортзабезпечення» з 16 січня 2023 року на посаді старшого тренера штатної команди національної збірної команди України з пляжного футболу. Всього нарахованої заробітної плати за період з 01 листопада 2023 року по 30 квітня 2024 року - 86 476,25 грн.

Вирішуючи вказаний спір та визначаючи розмір у заявленій позивачкою сумі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатний та спроможний сплачувати такий розмір аліментів.

Вимога щодо стягнення аліментів на її користь на утримання дитини починаючи з 01 червня 2024 року не підлягала задоволенню, оскільки позивачка звернулася до суду з даним позовом 09 липня 2024 року, таким чином суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Матеріалами справи підтверджено, що у позивача та відповідача є малолітня дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9).

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, так як вказаний розмір аліментів є мінімально встановленим державною та гарантується нею задля забезпечення повноцінного проживання дітей.

Зазначений розмір стягнутих аліментів, на думку колегії суддів, є справедливим, достатнім та таким, що враховує як інтереси дитини, так і платника аліментів.

Доказів того, що такий розмір аліментів є надмірним, та покладення на відповідача обов`язку з його сплати поставить його у скрутне матеріальне становище, матеріали справи не містять. Таких доказів не надано і до суду апеляційної інстанції.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що судом не враховано добровільне виконання батьком обов`язку по утриманню дитини, а також те, що після розлучення він подарував дочці належну йому частку в квартирі, оскільки як сам зазначив відповідач це було зроблено добровільно та між сторонами не укладалось договору про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено принцип рівності батьків у виконанні ними обов`язку щодо утримання дітей не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки суд першої інстанції, виходячи із норм ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якою батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та стягуючи мінімально встановлений розмір аліментів на утримання двох дітей, правомірно задовольнив позовні вимоги.

Отже вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв