У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2025 р. Справа № 596/505/24

Провадження № 2/596/23/2025

Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Лисюк І.О.,

за участю секретаря судового засідання Туткалюк В.Р.,

представника позивачів адвоката Дейнюк М.П.,

представника відповідача адвоката Черніцького І.Р.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Гусятинського районного суду Тернопільської області в смт. Гусятин в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник адвокат Дейнюк Марія Петрівна до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник адвокат Дейнюк М.П. звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та просили:

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) як за спадкоємцем за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Гусятин Гусятинського району Тернопільської області, право власності на:

-1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 ;

-на 1/4 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:001:1397, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,15 га;

-1/4 частини лор-кабінету з офісними приміщеннями, розташованого у АДРЕСА_2 ;

-1/4 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0400, площею 0,0300 га, за цільовим призначенням: іншої комерційної діяльності, розташованої у АДРЕСА_2 ;

-1/4 частини гаражу, розташованого у АДРЕСА_2 ;

-1/3 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0665 площею 0,1 га, за цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої у с. Вільхівчик Чортківського району Тернопільської області.

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) як за спадкоємцем за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Гусятин Гусятинського району Тернопільської області, право власності на:

-1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 ;

-на 1/4 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:001:1397, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,15 га;

-1/4 частини лор-кабінету з офісними приміщеннями, розташованого у АДРЕСА_2 ;

-1/4 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0400, площею 0,0300 га, за цільовим призначенням: іншої комерційної діяльності, розташованої у АДРЕСА_2 ;

-1/4 частини гаражу, розташованого у АДРЕСА_2 ;

-1/3 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0665 площею 0,1 га, за цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої у с. Вільхівчик Чортківського району Тернопільської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) понесені судові витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024 року справу № 596/505/24 розподілено для розгляду судді Лисюк І.О.

Ухвалою судді від 18.03.2024, відкрито провадження у цивільній справі та прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Постановлено проведення розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.08.2024, закрито підготовче провадження та призначено справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник адвокат Дейнюк Марія Петрівна до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, до судового розгляду по суті у залі судових засідань Гусятинського районного суду Тернопільської області.

17.02.2025 від позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшли заяви про закриття провадження у справі № 596/505/24 у зв`язку з відмовою від позову.

В обґрунтування заяв зазначено, що у жовтні 2019 року позивачі звернулися до Гусятинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_4 , докази чого є в матеріалах справи. У травні 2023 року звернулися до Гусятинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , на вказане вище нерухоме майно, копія якої є в матеріалах справи.

Однак, державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на зазначене нерухоме майно, зважаючи на відсутність оригіналів документів, виданих на ім`я спадкодавця, померлого батька, що посвідчують право власності останнього на вказане вище нерухоме майно.

Їх позовні вимоги обґрунтовані тим, що у них відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності батька на зазначене вище спадкове майно, що залишилися після його смерті. Водночас, станом на дату подання позову до суду у позивачів були обґрунтовані підстави вважати, що оригінали документів, що посвідчують право власності батька на вказане нерухоме спадкове майно є у розпорядженні Відповідача ОСОБА_3 . Зважаючи на те, що Відповідач проживав разом з батьком в одному житловому будинку в смт. Гусятин Чортківського районну Тернопільської області та здійснював поховання останнього.

Зазначене знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки Відповідач після відкриття провадження у цій справі надіслав до Гусятинської державної нотаріальної контори оригінали документів, що посвідчують право власності їх померлого батька на вказане вище спадкове майно, докази чого є в матеріалах справи.

Отже, виключно через поведінку Відповідача, що полягала в незаконному утриманні оригіналів документів на спадкове майно, вони вимушені були звернутися до суду за захистом своїх порушених прав шляхом визнання права власності на спадкове майно та у зв`язку з чим понесли значні судові витрати.

Вважають, що з Відповідача підлягають стягненню в користь позивачів усі понесені ними судові витрати, оскільки саме у зв`язку з протиправною поведінкою Відповідача, що полягала в незаконному утриманні оригіналів документів на спадкове майно, вони вимушені були звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове чайно з метою захисту порушених прав спадкоємців. Що спричинило понесення ними значних судових витрат, що складаються зі сплаченого мною судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивачі відмовляються від позову. Наслідки відмови від позову та наслідки закриття провадження по справі, які передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України їм відомі та зрозумілі. Просять прийняти відмову від позову та закрити провадження по справі № 596/505/24. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивачів адвокат Дейнюк М.П. підтримала заяви позивачів про відмову від позову та закриття провадження в справі, а також стягнення з відповідача понесених судових витрат.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Черніцький І.Р. не заперечував щодо закриття провадження в справі у зв`язку з відмовою від позову позивачів. Щодо стягнення судових витрат на підставі ч.3 ст.142 ЦПК України заперечував, посилаючись на безпідставність покладення судових витрат на відповідача.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог).

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (ч. 3 ст. 206 ЦПК України).

Частиною 2 статті 256 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Оскільки цивільно-процесуальним законодавством не заборонено відмова від позову, також у даному випадку не порушуються права позивачів, наслідки закриття провадження у справі позивачам відомі та зрозумілі, суд приймає відмову позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від позову в цивільній справі № 596/505/24. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник адвокат Дейнюк Марія Петрівна до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, слід закрити.

Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Частина третя статті 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

З матеріалів справи убачається, що після відкриття провадження у справі, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із заявами про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову, мотивуючи її тим, що правовими підставами звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, правовими підставами позову, було те, що у позивачів була відсутня можливість оформити свої спадкові права після смерті батька в позасудовому порядку. Оскільки, в їх розпорядженні не було оригіналів документів, що посвідчують право власності померлого батька на вказане вище нерухоме спадкове майно. Так як, оригінали цих документів були саме в розпорядженні Відповідача, які останній протиправно утримував. Зазначене було перешкодою для оформлення спадкових прав після смерті батька в Гусятинській державній нотаріальній конторі.

Водночас, під час судового розгляду справи знайшли підтвердження доводи викладені в позові, що саме Відповідач утримує оригінали документів, що посвідчують право власності померлого батька на вказане вище нерухоме спадкове майно, так як оригінали вказаних документів Відповідач ОСОБА_3 надав Гусятинській державній нотаріальній конторі. У зв`язку з цим зникли підстави з приводу яких вони змушені були звернутися до суду за захистом порушеного права.

Фактичний зміст заяв про відмову від позову, закриття провадження та встановлені обставини справи, що підтверджені доказами свідчать про відмову позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від позову унаслідок задоволення їх відповідачем ОСОБА_3 після пред`явлення позову. Тому суд за заявою позивачів присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача відповідно до приписів ч.3 ст.142 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

З врахуванням наведеного слід повернути ОСОБА_1 з державного бюджету, сплаченого згідно платіжної інструкції №19 від 09.02.2024 року 50 відсотків судового збору в розмірі 4085 гривень 66 копійок. ОСОБА_2 з державного бюджету сплаченого згідно квитанції ІD: 7242-0165-3793-4208 від 07.03.2024 року 50 відсотків судового збору в розмірі 4085 гривень 66 копійок.

Відповідно до ст.142 ЦПК України, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 4085 гривень 66 копійок. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 4085 гривень 66 копійок, витрати на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності в сумі 6050 гривень, які документально підтверджені. (а.с.1,2, 174,175,176, т.1).

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Так, ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 137ЦПКУкраїни так і у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141ЦПКУкраїни під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, здійснивши правовий аналіз норм статей 137, 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137ЦПКУкраїни (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141ЦПКУкраїни (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21та постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

До подібного правового висновку дійшов й Верховний Суд у постанові від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

З доказів наданих суду слідує, що правнича допомога у справі згідно з договорами про надання правової допомоги від 19 жовтня 2020 року, додатковими угодами №1 від 02.02.2024 року, додатковою угодою №2 від 07.01.2025 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надавалася правнича допомога адвокатом Дейнюк М.П., яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №843 від 25 лютого 2014 року. Згідно актів від 13 лютого 2024 року, від 12 лютого 2025 року про надання правничої допомоги до договору про надання правової допомоги від 19 жовтня 2020 року, загальна вартість наданих послуг адвоката за правову допомогу складає 20 000 гривень щодо ОСОБА_1 та 10 100 грн стосовно ОСОБА_2 (а.с.169-170, 171,172-173,177-178, 179, 180-181, 184,185,186,т.1, а.с.123, 124 т.2).

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Врахувавши вищевказане, суд вважає завищеною суму витрат на правничу допомогу у розмірі по 10100 грн на користь ОСОБА_2 , та 20000 грн на користь ОСОБА_1 , які просили позивачі стягнути з відповідача ОСОБА_3 , оскільки такі розміри не відповідають складності справи, наданому адвокатом Дейнюк М.П. обсягу послуг в суді та витраченому часу та не відповідає критерію розумності.

Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, засад розумності і справедливості, суд визначає до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суму витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн кожному з позивачів, яка є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13, 133, 137, 139, 142, 206, 255, 353 - 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяви позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відмову від позову, закриття провадження по справі, стягнення судових витрат, задовольнити частково.

Прийняти відмову позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від позову в цивільній справі № 596/505/24.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник адвокат Дейнюк Марія Петрівна до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 4085 (чотири тисячі вісімдесят п`ять) гривень 66 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень та 6050 (шість тисяч п`ятдесят) гривень суму сплачених коштів на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) з державного бюджету, сплаченого згідно Платіжної інструкції №19 від 09.02.2024 року 50 відсотків судового збору в розмірі 4085 (чотири тисячі вісімдесят п`ять) гривень 66 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 4085 (чотири тисячі вісімдесят п`ять) гривень 66 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Повернути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) з державного бюджету сплаченого згідно квитанції ІD: 7242-0165-3793-4208 від 07.03.2024 року 50 відсотків судового збору в розмірі 4085 (чотири тисячі вісімдесят п`ять) гривень 66 копійок.

В задоволенні решти вимог заяв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення судових витрат, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 17.03.2025.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області Ірина ЛИСЮК