Номер провадження: 22-ц/813/2511/25
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

14.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судової колегій судової палати з розгляду цивільних справ: Кострицького В.В., Назарової М.В., Лозко Ю.П., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10 липня 2024 року

за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», про визнання недійсними електронних торгів та результати яких оформлені протоколом №543865 від 23 червня 2021 року,-

встановив:

Рішенням Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10 липня 2024 року в задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», про визнання недійсними електронних торгів та результати яких оформлені протоколом №543865 від 23 червня 2021 року відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся через суд першої інстанції з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного суду.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 09 жовтня 2024року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишив без руху із наданням строку для усунення недоліків та надання доказів на підтвердження обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного рішення.

На виконання вказаної ухвали, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 надав заяву про усунення недоліків.

В мотивування клопотання ОСОБА_1 зазначає, що копію повного тексту судового рішенням ним було отримано в канцелярії суду 26 серпня 2024 року, відповідно пропуск строку для подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду був пропущений з поважних причин.

Ухвалою Одеського апеляційного суду 18 лютого 2025 року визнано причини пропуску ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10 липня 2024 року, зазначені у заяві наданій на виконання ухвали про залишення без руху, неповажними. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10 липня 2024 року, залишено без руху, запропоновано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, зазначені в тексті ухвали, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Перевіривши апеляційну скаргу, клопотання про поновлення строку апеляційного провадження, рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

При цьому, в своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі «Рябих проти Росії»). Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Європейський Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Оскаржуване рішення судом було проголошено 10 липня 2024 року, повний текст рішення складено 19 липня 2024 року.

Апеляційна скарга подана 24 вересня 2024 року з пропуском строку, встановленого ст. 354 ЦПК України.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 копію повного тексту судового рішенням отримав в канцелярії суду лише 26 серпня 2024 року.

Перевіривши заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про усунення недоліків клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги судова колегія вважала суперечливими твердження скаржника, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Так, в матеріалах справи міститься розписка, відповідно до якої ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, яке призначено на 10 липня 2024 року (т. 3 а.с. 38), відповідно представник позивача був обізнаний про слухання справи.

Також судова колегія звертала увагу на те, що представник позивача ОСОБА_4 була присутня при проголошенні вступної та резолютивної частини рішення суду, тобто представник була обізнана про те, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено (т. 3 а.с. 72-73).

Судова колегія також зазначала, що ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 при подачі заяви 15 серпня 2024 року до суду першої інстанції зазначала, що 26 липня 2024 року стороні позивача було надіслано копію оскаржуваного рішення, що відповідно суперечить доводам, які наведені в клопотанні про поновлення строку (т. 3 а.с. 86).

Ухвалою Одеського апеляційного суду 18 лютого 2025 року визнано причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10 липня 2024 року неповажними та було надано строк на усунення зазначених недоліків.

Відповідно до довідки про доставку електронного документу в електронному вигляді до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» авторизованого користувача ОСОБА_1 20.02.2025 року о 02:40:16 год було отримано вищевказану ухвалу (а.с.146).

Строк на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 18.02.2025 року з урахуванням дати отримання сплив 10.03.2025 року.

Від ОСОБА_1 та його довірителя ОСОБА_2 жодних клопотань, заяв про усунення недоліків у встановлені строки не надійшло.

Вищевикладені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_2 було достовірно відомо про наявність оскаржуваного рішення, яке було ухвалено в судовому засіданні у пристуності представника позивача ОСОБА_4 при проголошенні вступної та резолютивної частини рішення суду, тобто представник була обізнана про те, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено (т. 3 а.с. 72-73)., однак ОСОБА_2 на протязі значного періоду часу жодним чином не реалізовував своє право на оскарження судового рішення в апеляційному порядку, у визначений вимогами ст. 354 ЦПК України строк, хоча мав таку можливість.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Апеляційний суд також звертає увагу, що в резолютивній частині рішення, яке було проголошено в судовому засіданні 10 липня 2024 року за участю ОСОБА_4 , чітко роз`яснений порядок та строки звернення до суду із апеляційною скаргою.

При цьому судова колегія наголошує, що ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 при подачі заяви 15 серпня 2024 року до суду першої інстанції зазначала, що 26 липня 2024 року стороні позивача було надіслано копію оскаржуваного рішення, що відповідно суперечить доводам, які наведені в клопотанні про поновлення строку (т. 3 а.с. 86), жодних спростувань чого адвкокатом ОСОБА_2 та його довірителем суду апеляційної інстанції не надано.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається зазначати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та може призвести до порушення прав іншої сторони процесу. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10 липня 2024 року, оскільки наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10 липня 2024 року за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», про визнання недійсними електронних торгів та результати яких оформлені протоколом №543865 від 23 червня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко