КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 754/9001/24 Головуючий у суді першої інстанції - Петришин Н.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4510/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Гнатюк Тетяною Віталіївною на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року про відмову у забезпечені позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання пунктів договору недійсними, повернення безпідставно набутих коштів та процентів за їх користування, стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває вказана цивільна справа.

29 жовтня 2024 року представниця позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Гнатюк Т.В. подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачки ОСОБА_3 в межах суми позовних вимог щодо неї в сумі 348 500 грн, що знаходяться на її розрахунковому рахунку НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен банк Аваль».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що спірні правовідносини виникли через невиконання адвокатом ОСОБА_3. умов договору від 04.07.2023 № 16.07.2023-25 про надання професійної правничої/правової допомоги, укладеного між позивачами та відповідачкою ОСОБА_3 .

Позивачі вказували, що ОСОБА_3 завищувала вартість адвокатських послуг, ставила необґрунтований час виконання робіт, створювала штучні та фейкові послуги, вимагала за них кошти, вводила клієнта в оману щодо необхідності виконання робіт. Лише на стадії підготовки справи до розгляду адвокат отримала від ОСОБА_1 326 000 грн, а її попередній розрахунок за розгляд справи по суті склав 351 000 грн.

При цьому, у справі № 754/7916/23, предметом якої є стягнення збитків, завданих ДТП, матеріальна шкода оцінюється у розмірі 191 860 грн.

Вказаний договір про надання професійної правничої/правової допомоги розірвано 02 лютого 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 витратив достатньо велику суму для оплати послуг адвоката, але був змушений через неправомірні дії та бездіяльність адвоката повторно укласти договір з іншим адвокатом у зазначеній вище справі, що в свою чергу вплинуло також на його витрати і наразі існують обґрунтовані сумніви щодо порядності адвоката ОСОБА_3.

З наведених підстав, а також з метою відновлення порушених прав, заявник просив суд вжити заходи забезпечення шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 , що містяться на її розрахунковому рахунку, в межах суми позовних вимог у розмірі 348 500 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, постановити ухвалу про задоволення заяви. У скарзі зазначає, що суд не врахував обставин і судову практику з цього питання, томудійшов помилкового висновку про відмову задоволенні заяви.

Вказує, що накладення арешту на грошові кошти відповідачки у межах ціни позову необхідне для ефективного захисту прав позивачів.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

В судовому засіданні в апеляційному суді взяв участь представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Незвіський Д.Я., якийпроти задоволення скарги заперечив, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час га місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано жодних доказів того, що існує реальна загроза утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що запропоновані позивачем заходизабезпечення позову не є обґрунтованими та співмірним із заявленими позовними вимогами

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками.

Так, в статті 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, пошкодити, знищити чи знецінити його.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом, у якому просять суд:

-визнати пункти 3.6,3.15 та 4.18 договору від 04.07.2023 № 16.07.2023-25 «Про надання професійної правничої/правової допомоги» недійсними на підставі кваліфікацій цих пунктів договору несправедливими відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України та згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» як таких, що обмежують права споживачів;

-стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 208 500 грн, а також моральну шкоду у розмірі 100 000 грн;

-стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 8 000 грн.;

-стягнути з ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти у розмірі 32 000 грн.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» закріплено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

Згідно ч. ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі

№ 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Так, предметом спору у цій справі є вимога ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення із відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 безпідставно набутих коштів у розмірі 353 500 грн, з яких 100 000 грн - в рахунок моральної шкоди.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, а також додані до заяви документи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до оцінки добросовісності дій адвоката ОСОБА_3. як сторони оспорюваного договору про надання правової допомоги, що має значення під час розгляду справи по суті заявлених вимог. Однак, в контексті вирішення питання щодо застосування заходів забезпечення позову такі доводи апелянта є безпідставними, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленої ухвали не впливають.

При апеляційному розгляді справи порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Гнатюк Тетяною Віталіївною залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 11 березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді В.В. Соколова

Т.О. Невідома