Справа № 714/295/25
Провадження № 2/714/185/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2025 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Козловської Л. Д.

секретар Постевка Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Герца Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із з вищевказаним позовом в обґрунтування якої посилався на наступне. Позивач 15.09.2016 року уклав шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Протягом останніх трьох років стосунки між сторонами розладились. Тривалий час сторони проживають окремо один від одного. Спроби примиритися між сторонами свого результату не принесли, та вони не бажають продовжувати шлюбні стосунки без почуття любові та довіри. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін. Спір про майно відсутній.

Позивач зазначив, що між сторонами досягнуто згоди стосовно місця проживання доньки, вони уклали нотаріально посвідчений договір про утримання та визначення місця проживання дитини зі позивачем. Син ОСОБА_3 залишилася проживати зі позивачем. З метою захисту прав дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховуються тільки одним із батьків, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, виникла потреба у юридичній фіксації факту самостійно виховання та утримання дитини позивачем.

Враховуючи наведене, позивач просить суд шлюб між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований який зареєстрований Герцаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, за актовим записом №38 розірвати та встановити факт, що ОСОБА_1 , самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, на призначене судове засідання не з`явився.

Відповідач також подала заяву до суду про розгляд справи без її участі, вказала що не заперечує проти задоволення позовних вимог, на призначене судове засідання не з`явилася.

За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності сторін та без фіксування судового процесу, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2016 року, сторони уклали шлюб, зареєстрований Герцаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, за актовим записом №38 що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 від 15.02.2017 року.

Від шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.11.2017 року.

З обставин позовної заяви, які не заперечуються сторонами, судом встановлено, що протягом останніх трьох років стосунки між сторонами розладились, через різні погляди на життя, цінності, між ними зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вони не ведуть спільне сімейне господарство та спільний побут. Фактично сім`я припинила своє існування, шлюб між сторонами давно розпався та є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування.

Тривалий час сторони проживають окремо один від одного та не мають наміру в подальшому проживати разом як чоловік та дружина. Спроби примиритися між ними свого результату не принесли, та вони не бажають продовжувати шлюбні стосунки без почуття любові та довіри. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін та дітей розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін. Спір про майно між сторонами відсутній.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини, а саме укладено між батьками нотаріально посвідчений договір, зареєстрованого в реєстрі за №147 від 18.02.2025 року про утримання та визначення місця проживання дитини з батьком. Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилася проживати зі позивачем, він сам нею ним опікується та доглядає. Позивач самостійно виховує та утримує дитину, здійснює належний догляд, забезпечує всі його необхідні життєві потреби та розвиток. Мати дитини не приймає участі у вихованні та фінансовому забезпеченні сина, не надає коштів на її утримання та не цікавиться розвитком доньки. З метою захисту прав дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховуються тільки одним із батьків, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, виникла потреба у юридичній фіксації факту самостійно виховання та утримання дитини позивачем.

Даючи оцінку доказам по справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Положенням статті 1 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до п. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно зі ч.1 ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Відповідно до ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Оскільки я наполягаю на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За змістом ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

В силу ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст.ст.104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

За таких обставин, судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини необхідно для захисту прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Обставини самостійного виховання, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності ї їх визнання.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність достатніх доказів в сукупності, що підтверджують обставини справи, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Суд вважає, що сторонами доведений факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 24, 56, 112, 114, 160 СК України, ст.ст. 76-83, 174, 263-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований Герцаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, за актовим записом №38 розірвати.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 18.03.2025 року.

Головуючий суддя: Козловська Л.Д.