Єдиний унікальний номер 201/4159/24
провадження 2/175/1074/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.

з секретарем Кульпіною Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у селищі Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власності подружжя та стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власності подружжя та стягнення судових витрат, позовні вимоги змінювалися (зменшувався розмір позовних вимог). Позивач у своїй позовній заяві від 19 липня 2024 року та у судовому засіданні посилався на те, що він перебував у шлюбних відносинах із ОСОБА_2 з 10 серпня 2007 року по 28 лютого 2023 року. Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 видане 10 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрівського міськрайонного управління юстиції Кіровоградська область, актовий запис про реєстрацію шлюбу N? 333. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ухвалене 28 лютого 2023 року по цивільній справі N° 201/9851/22 (Провадження N? 2/201/801/2023) за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 із позовними вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано. Від спільного шлюбу сторони на момент розірвання шлюбу мали двох спільних неповнолітніх дітей. За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку N? 15, кадастровий номер: :01:092:0665,площею 0,044 га із цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, також подружжям було побудовано садовий будинок за адресою N? 15, загальною площею 46, 1 кв. м., літера А, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 214, навіси - літера Б,Е, сарай - літера В, літній душ - літера Г, вбиральня - літера Д, огорожі - N? 1-3, зливна яма - N? 4, змощення - літера 1, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :01:092:0665, площею 0,044 га, який знаходиться на території садівничого товариства «Родник», Новоолександрівська сільська рада, Дніпровський район, Дніпропетровська область, також було придбано автомобіль марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску, що підтверджується Свідоцтвом НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску, однак вказаний автомобіль, вже не є предметом спору по цій справі. Добровільно провести поділ вище вказаного майна набутого подружжям ОСОБА_3 за час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідач ОСОБА_2 - відмовляється. Крім того, відповідач та колишня дружина ОСОБА_2 взагалі відмовляється визнавати майно набуте подружжям ОСОБА_3 за час перебування у зареєстрованому шлюбі спільною сумісною власністю та неодноразово повідомляла позивачу, що вона здійснить продаж вище зазначеного майна без згоди позивача, а також зазначала, що позивач і не знатиме про продаж вказаного майна. Враховуючи викладене та враховуючи ті обставини, що шлюб між сторонами розірвано вже більше року, спірне майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , яка може розпорядитися спірним майном на власний розсуд, про що відповідач ОСОБА_2 неодноразово повідомляла позивачу ОСОБА_1 при суперечках, позивач ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав як співвласника майна набутого за період шлюбу із відповідачем ОСОБА_2 та просив суд визнати спільною сумісною власністю майна подружжя ОСОБА_3 : ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нажитого за час шлюбу, вище наведене майно. Стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі, задовольнивши позов у повному обсязі.

Відповідач у своєму відзиві на позов і представник у судовому засіданні не погодилися з позовом та викладеними в ньому обставинами повністю і заперечувала проти задоволення цього позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

З`ясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходилися у шлюбі, що зареєстрований 10 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 333, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 . Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 333, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 .

Також судом встановлено, що за час перебування у шлюбі позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , подружжям ОСОБА_3 за спільні кошти подружжя 08 липня 2016 року, було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка з моменту придбання та реєстрації права власності на відповідача ОСОБА_2 стала об?єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 : - позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 . Згідно Договору купівлі-продажу Квартири, укладеного 08 липня 2016 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною Оленою Леонідівною, покупцем Квартири N? 42, загальною площею 54,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є колишня дружина позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 . За Договором купівлі-продажу Квартири, укладеного 08 липня 2016 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною Оленою Леонідівною, вартість квартири склала 149 697 грн. 00 копійок (сто сорок дев?ять тисяч шістсот дев?яносто сім гривень 00 копійок).

Також, за час перебування у шлюбі: позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , укладеного подружжям ОСОБА_3 , за спільні кошти подружжя, згідно Договору купівлі-продажу, 29.06.2017 та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною Оленою Леонідівною, було придбано земельну ділянку N? 15, кадастровий номер: :01:092:0665, площею 0,044 га із цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, ОСОБА_2 . Згідно Інформаційної довідки за N? 368076348 від 01.03.2024 року, в якій міститься Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку N? 15, кадастровий :01:092:0665, площею 0,044 га із цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, зареєстровано 29.06.2017 року за відповідачем ОСОБА_2 . Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного 29.06.2017 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною Оленою Леонідівною, земельну ділянку N? 15, кадастровий номер: :01:092:0665 було придбано за ціною 71 000 гривень 00 копійок (сімдесят одна тисяча гривень 00 копійок). Подружжя ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі також побудували садовий будинок за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 214, навіси - літера Б,Е, сарай - літера В, літній душ - літера Г, вбиральня - літера Д, огорожі - N? 1-3, зливна яма - N? 4, змощення - літера 1, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :01:092:0665, площею 0,044 га, який знаходиться на території садівничого товариства «Родник», Новоолександрівська сільська рада, Дніпровський район, Дніпропетровська область, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 48133337 від 07.08.2019, який також є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 : позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 . За час перебування у шлюбі: - позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , подружжям ОСОБА_3 02.12.2020 року було придбано автомобіль марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску, що підтверджується Свідоцтвом НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску. Вказаний автомобіль марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . В травні місяці 2024 року, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було досягнуто домовленості стосовно предмету спору - спірного автомобіля марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску, який, згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу N? 4589/24/013076 від 18.05.2024 року, був придбаний позивачем ОСОБА_1 на своє ім?я, що підтверджується наступними документами: 1) Договором купівлі-продажу транспортного засобу N? 4589/24/013076 від 18.05.2024 року; 2) Договором комісії N? 4589/24/013076 від 18.04.2024 року; 3) Інформаційною карткою транспортного засобу; 4) Актом технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер N? 4589/24/1/000529 від 18.04.2024. Станом на день розгляду цивільної справи N? 201/4159/24, позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску, а тому вказаний автомобіль марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску, вже не є предметом спору по цивільній справі N? 201/4159/24.

Позивач посилається на норми закону: ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Отже, позивач вважає протиправним те, що він не може належним чином в повній мірі користуватися вказаним своїм майном. В добровільному порядку питання не вирішено. Обставини позову підтверджуються наданими письмовими документами і матеріалами справи. Для упорядкування документів і вирішення питань з майном позивач вимушений звертатися до суду з цими позовними вимогами.

Суд вважає позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом в судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходилися у шлюбі, що зареєстрований 10 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 333, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 . Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 333, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 .

Також судом встановлено, що за час перебування у шлюбі позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , подружжям ОСОБА_3 за спільні кошти подружжя 08 липня 2016 року, було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка з моменту придбання та реєстрації права власності на відповідача ОСОБА_2 стала об?єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 : - позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 . Згідно Договору купівлі-продажу Квартири, укладеного 08 липня 2016 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною Оленою Леонідівною, покупцем Квартири N? 42, загальною площею 54,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є колишня дружина позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 . За Договором купівлі-продажу Квартири, укладеного 08 липня 2016 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною Оленою Леонідівною, вартість квартири склала 149 697 грн. 00 копійок (сто сорок дев?ять тисяч шістсот дев?яносто сім гривень 00 копійок).

Також, за час перебування у шлюбі: позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , укладеного подружжям ОСОБА_3 , за спільні кошти подружжя, згідно Договору купівлі-продажу, 29.06.2017 та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною Оленою Леонідівною, було придбано земельну ділянку N? 15, кадастровий номер: :01:092:0665, площею 0,044 га із цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, ОСОБА_2 . Згідно Інформаційної довідки за N? 368076348 від 01.03.2024 року, в якій міститься Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку N? 15, кадастровий :01:092:0665, площею 0,044 га із цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, зареєстровано 29.06.2017 року за відповідачем ОСОБА_2 . Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного 29.06.2017 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною Оленою Леонідівною, земельну ділянку N? 15, кадастровий номер: :01:092:0665 було придбано за ціною 71 000 гривень 00 копійок (сімдесят одна тисяча гривень 00 копійок). Подружжя ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі також побудували садовий будинок за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 214, навіси - літера Б,Е, сарай - літера В, літній душ - літера Г, вбиральня - літера Д, огорожі - N? 1-3, зливна яма - N? 4, змощення - літера 1, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :01:092:0665, площею 0,044 га, який знаходиться на території садівничого товариства «Родник», Новоолександрівська сільська рада, Дніпровський район, Дніпропетровська область, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 48133337 від 07.08.2019, який також є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 : позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 . За час перебування у шлюбі: - позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , подружжям ОСОБА_3 02.12.2020 року було придбано автомобіль марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску, що підтверджується Свідоцтвом НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску. Вказаний автомобіль марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . В травні місяці 2024 року, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було досягнуто домовленості стосовно предмету спору - спірного автомобіля марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску, який, згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу N? 4589/24/013076 від 18.05.2024 року, був придбаний позивачем ОСОБА_1 на своє ім?я, що підтверджується наступними документами: 1) Договором купівлі-продажу транспортного засобу N? 4589/24/013076 від 18.05.2024 року; 2) Договором комісії N? 4589/24/013076 від 18.04.2024 року; 3) Інформаційною карткою транспортного засобу; 4) Актом технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер N? 4589/24/1/000529 від 18.04.2024. Станом на день розгляду цивільної справи N? 201/4159/24, позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску, а тому вказаний автомобіль марки SUBARU модель LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_2 2003 року випуску, вже не є предметом спору по цивільній справі N? 201/4159/24.

Відповідач заперечує проти вказаного, наводячи свої аргументи, обставини та правові підстави заперечення проти позову.

Позивачем у позовній заяві були заявлені вимоги про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя ОСОБА_3 : ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нажитого за час шлюбу: - квартиру АДРЕСА_1 . - Земельну ділянку N? 15, кадастровий номер: :01:092:0665, площею 0,044 га із цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, яка знаходиться на території Садівничого товариства «Родник», Новоолександрівська сільська рада, АДРЕСА_4 , загальною площею 46, 1 кв. м., літера А, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 214, навіси - літера Б,Е, сарай - літера В, літній душ - літера Г, вбиральня - літера Д огорожі - N? 1-3, зливна яма - N? 4, змощення - літера I, розташовані на земельній ділянці кадастровий номер: :01:092:0665, площею 0,044 га, що знаходиться на території садівничого товариства «Родник», Новоолександрівська сільська рада, Дніпровський район, Дніпропетровська область.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, хвороба, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку(доходу).

Згідно з до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, аналізуючи наведені вище норми суд прийшов до переконання про те, що діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду 25.02.2021 у справі №335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Як зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 (провадження № 61-17105св20) критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Крім того, згідно постанови Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи вище наведене суд вважає обраний позивачем спосіб захисту є неефективним.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу з 10 серпня 2007 року по 28 лютого 2023 року, однак позовних вимог про поділ майна позивачем заявлено не було.

Відповідачем не було спростувано презумпції спільної сумісної власності на майно, що придбано під час шлюбу, тобто зазначене майно належить сторонам і не заперечувалося представником відповідача у судовому засіданні, на праві спільної сумісної власності.

У зв`язку із наведеним суд прийшов до переконання про те, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги про визнання спірного майна спільним сумісним майном, адже відповідні висновки з цього питання зроблено судом у цьому судовому рішенні та підтверджено наявність режиму спільного сумісного майна, а тому у такі позовній вимозі слід відмовити, адже вона не є ефективним способом захисту порушеного права.

Також слід зазначити, що обрання позивачами неефективного способу захисту порушеного права є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивачем в порушення зазначених вимог ЦПК України, не доведені обставини, на які він посилається в своєму позові, як на підставу своїх позовних вимог, так і спосіб захисту його нібито порушених прав, який він обрав, а тому це є підставою для відхилення аргументів позивача, викладених в його позові та відмови в задоволенні його позову в повному обсязі, як і відмові у задоволенні його вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Статтею 41 Конституції України визначеного кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

До компетенції ж суду відноситься захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, суд не є органом, який встановлює правовідносини між сторонами, а є органом судочинства, що вирішує спори у встановлений законом спосіб.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідача в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджено. Вимоги позову не доповнювалися.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власності подружжя та стягнення судових витрат відмовити.

Таким чином вимоги позовної заяви в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 52, 321, 328, 365, 368, 372, 392 ЦК України, ст. 17, 57, 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71, 74 СК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власності подружжя та стягнення судових витрат - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 березня 2025 року.

Суддя О.Г. Васюченко