ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/644/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року в складі судді Подус Г.С. по справі № 638/19483/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що його батько ОСОБА_2 військовослужбовець-солдат, що перебував на посаді гранатометника 3-го штурмового відділення 1 штурмового взводу 13 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону ВЧ НОМЕР_2 , 21 червня 2024 року зник безвісти поблизу населеного пункту Глибоке Харківської області під час виконання бойового завдання при виконанні службових обов`язків із захисту територіальної цілісності та суверенітету України у складі підрозділу Збройних Сил України. З дати зникнення зв`язок з батьком був втрачений.

У зв`язку із зникненням ОСОБА_2 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено сповіщення сім`ї № 269 від 06 липня 2024 року.

04 вересня 2024 року матір`ю його батька ОСОБА_3 була подана заява до Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області про те, що її син ОСОБА_2 , військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 , зник безвісти у ході виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Глибоке Харківської області. 05 вересня 2024 року на підставі отриманої заяви від ОСОБА_3 органом поліції були внесені відомості до ЄРДР щодо зникнення ОСОБА_2 , номер кримінального провадження 0001867.

Метою звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про визнання ОСОБА_2 зниклим безвісти за особливих обставин, є отримання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, оскільки підпунктом 4 пункту 2 Додатку № 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, передбачено, що для розгляду питання про надання відстрочки особі, чий близький родич пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану, військовозобов`язаний має надати до уповноваженого органу рішення суду саме про визнання такої особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Просив встановити юридичний факт про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , солдата, що перебував на посаді гранатометника 3-го штурмового відділення 1 штурмового взводу 13 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону ВЧ НОМЕР_2 , зниклим безвісти 21 червня 2024 року за особливих обставин в районі населеного пункту Глибоке Харківського району Харківської області.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження за його заявою.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник звернувся до суду у порядку окремого провадження із вимогою про встановлення факту зниклої безвісти особи, що, на відміну від визнання фізичної особи безвісно відсутньою, не є можливим у порядку окремого провадження, оскільки правовий механізм надання особі статусу зниклої безвісти регулюється спеціальним законом та не передбачений нормами Глави 4 Розділу IV ЦПК України.

На вказану ухвалу судді 22 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Філатов П.А. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та передати справу до Дзержинського районного суду м. Харкова для відкриття провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що метою звернення є реалізація права ОСОБА_1 на отримання відстрочки від призову на тій підставі, що його рідний батько зник безвісти за особливих обставин. Кабінетом Міністрів України, всупереч положенням ЦПК України, які визначають право заявників визнати особу безвісно відсутньою, у Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, було визначено, що особа-заявник для отримання відстрочки від призову має подати саме рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин. Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції фактично нівелював положення вказаного Порядку, яким передбачено судове рішення, за змістом якого має бути встановлений юридичний факт визнання особи зниклою безвісти. Без ухвалення судом рішення про визнання батька заявника таким, що пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, неможливо реалізувати право заявника на оформлення відповідної відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Заінтересована особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони учасники судового розгляду не зявилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 13 березня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

повістку на ім`я ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 05 грудня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 59-60).

адвокатом Філатовим П.А. отримано в електронному кабінеті 19 листопада 2024 року (а.с. 55).

ІНФОРМАЦІЯ_4 отримано в електронному кабінеті 19 листопада 2024 року (а.с. 54).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с. 9).

Сповіщенням сім`ї № 269 від 26 липня 2024 року на адресу ОСОБА_3 (матері ОСОБА_2 ) повідомлено, що її син солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , гранатометник 3-го штурмового відділення 1 штурмового взводу 13 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , 21 червня 2024 року зник безвісти поблизу населеного пункту Глибоке Харківської області під час виконання бойового завдання при виконанні службових обов`язків із захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії рф, виконуючи завдання у складі підрозділу Збройних Сил України (а.с. 7).

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 вересня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001867, зареєстрованому 05 вересня 2024 року, 04 вересня 2024 року до Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що її син, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 21 червня 2024 року зник безвісти під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Глибоке Харківського району Харківської області, на теперішній час його місцезнаходження невідоме (а.с. 8).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження N 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Статтею 43 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просив визнати його батька ОСОБА_2 таким, що зник безвісти за особливих обставин.

При цьому, посилався на те, що він має намір отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, як це передбачено п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Дійсно, у відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або зникли безвісти за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до п. 58 вказаного Порядку за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.

Підпунктом 4 пункту 2 додатку 5 до Порядку Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у редакції на час подання ОСОБА_1 заяви до суду першої інстанції та постановлення оскаржуваної ухвали (жовтень 2024 року) було передбачено, що жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану для отримання відстрочки від призову на військову службу мають подати:

документи, що підтверджують родинні зв`язки (у тому числі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці або посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, в якому проставляється відмітка про норму Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, на підставі якої особі надано статус, або витяг із Єдиного державного реєстру ветеранів війни),

рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин,

документи, які підтверджують факт загибелі (смерті) під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях або забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану.

Отже, згідно вказаного переліку підставою для отримання відстрочки зазначено також рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Однак правову процедуру ухвалення такого рішення судом чинним законодавством не передбачено.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 240/4937/18, провадження № 11-150заі19, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Системний аналіз норм статей 43, 44 ЦК України, норм Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» та Глави 4 розділу ІV ЦПК України дають підстави для висновку, що законодавець розрізнив та по-різному врегулював суспільні відносини щодо набуття фізичною особою статусів: 1) зниклої безвісти за особливих обставин: збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру, 2) безвісно відсутньої.

У судовому порядку, встановленому нормами Глави 4 розділу ІV ЦПК України, фізична особа може бути визнана саме безвісно відсутньою.

Визнання фізичної особи зниклою безвісти за особливих обставин: збройного конфлікту, воєнних дій, тимчасової окупація частини території України, надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, в судовому порядку нормами розділу ІV ЦПК України (окреме провадження), на відміну від визнання фізичної особи безвісно відсутньою, не передбачено.

Відповідний статус особі надається саме в позасудовому порядку шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин за заявою, зокрема, її родичів у порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин».

На підтвердження викладеного свідчить також й те, що Постановою № 1558 від 31 грудня 2024 року, що набрала чинності 16 січня 2025 року, Кабінет Міністрів України привів у відповідність до вимог чинного законодавства процедуру отримання відстрочки на військову службу під час мобілізації для родичів осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

З урахуванням внесених змін, чинною з 16 січня 2025 року редакцією підпункту 4 пункту 2 додатку 5 до Порядку Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану для отримання відстрочки від призову на військову службу мають подати:

документи, що підтверджують родинні зв`язки (у тому числі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України або посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, в якому проставляється відмітка про норму Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, на підставі якої особі надано статус, або витяг із Єдиного державного реєстру ветеранів війни);

витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

документи, які підтверджують факт загибелі (смерті) під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях або забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану (у тому числі сповіщення або копія акта службового розслідування, або витяг із наказу про виключення із списків особового складу (із зазначенням підстави).

Тобто, вимогу про надання судового рішення щодо визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин замінено на надання витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти.

Отже, для отримання відстрочки з підстав, передбачених п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" існує позасудовий порядок, а саме шляхом подання до комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу саме витягу із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, а не рішення суду.

При цьому, заявник, за умови відмови йому уповноваженим органом у наданні відстрочки, має право на оскарження такої відмови в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи, що від встановлення факту, про який просить заявник, не залежить виникнення його особистого права на відстрочку від призову на військову службу, для підтвердження статусу особи як зниклої безвісти за особливих обставин і отримання її родичем відстрочки з цієї підстави є позасудовий порядок, та встановлення факту щодо визнання фізичної особи зниклою безвісти за особливих обставин в судовому порядку нормами розділу ІV ЦПК України (окреме провадження) не передбачено, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали судді суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова