Справа № 496/3723/24
Провадження № 2/496/961/25
13 березня 2025 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Шаньшиної М.В.,
з участю секретаря судового засідання Ткаченко В.М.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
30 травня 2024 року представник позивача ОСОБА_3 надіслав до суду позов до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С., який зареєстровано в реєстрі за № 258. Згідно умов даного договору ОСОБА_1 при укладанні цього договору передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 620 390 (шістсот двадцять тисяч триста дев`яносто) гривень 00 копійок в строк до 10 березня 2024 року включно готівкою у м. Києві. Відповідно до п. 2 Договору позики, грошові кошти, що є предметом цього Договору, передані ОСОБА_1 та одержані ОСОБА_2 в повній сумі в момент підписання цього Договору. Підписи Сторін на цьому Договорі позики свідчать про відсутність будь-яких претензій стосовно передачі грошових коштів у позику за цим Договором. Станом на день подання позовної заяви, ОСОБА_2 не виконала належним чином свого зобов`язання за Договором позики та не повернула борг, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду.
Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики грошей від 06.02.2024 року в розмірі 628807,06 грн. з яких: 620390 грн основна заборгованість, 4348,93 грн інфляційні витрати, 4068,13 сума 3% річних та судові витрати, що складаються з 5030,46 грн. сплаченого судового збору та 12 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача повідомлений у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, проте до суду направив заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Згідно до ст. 128 ч.7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно зворотнього повідомлення Укрпошти ОСОБА_2 отримувала судові повістки-повідомлення про дату, час і місце судового засідання (а.с. 23, 41, 47). Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи; відповідач письмових клопотань про відкладення розгляду справи і заперечень (відзиву) не надіслав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, закон не вимагає обов`язкового нотаріального посвідчення договору позики, проте за домовленістю сторін чи на вимогу однієї зі сторін такий договір може бути нотаріально посвідчений (частина четверта статті 209 ЦК України). Виходячи з цього, для визначення факту укладення договору позики, нотаріальна форма договору не є визначальною.
Відповідно до частини четвертої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно зі статтею 54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини, які згідно із законом підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Нотаріус при вчиненні нотаріальної дії перевіряє, чи відповідає зміст посвідчуваного ним правочину вимогам закону і дійсним намірам сторін.
Відповідно до частини другої статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Саме такий момент встановлений для договорів позики (стаття 1046 ЦК України).
Системне тлумачення частини четвертої статті 639, частини другої статті 640 та частини другої статті 1046 ЦК України свідчить про те, що нотаріально посвідчений договір позики слід вважати укладеним лише у випадку, якщо такий договір позики засвідчує факт передання грошових коштів (речей). Нотаріальної ж форми договору позики не достатньо для того, щоб вважати такий договір укладеним.
Отже, приписи частини четвертої статті 639 ЦК України щодо форми договору не є домінуючими і такими, що мають більш вищу юридичну силу, ніж норми частини другої статті 640 та статті 1046 ЦК України щодо моменту укладення договору позики (моменту передачі грошових коштів).
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Отже, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії.
При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.
Законодавством визначено, що момент переходу права власності на предмет позики залежить від того, що саме передається позичальникові за договором. Право власності на готівкові грошові кошти виникає у позичальника в момент фактичної передачі йому таких коштів позикодавцем.
Судом встановлено, що 06 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. (а.с. 6).
Згідно п.1 договору, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти готівкою у сумі 620390,00 (шістсот двадцять тисяч триста дев`яносто) гривень 00 копійок в строк до 10 березня 2024 року включно готівкою у місті Києві.
Згідно п.2 договору, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником в повній сумі в момент підписання цього договору. Підписи Сторін на цьому договорі позики свідчать про відсутність будь-яких претензій стосовно передачі грошових коштів у позику за цим договором.
Згідно п.3 договору, цей договір є безпроцентним; у визначений цим Договором строк позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем без виплати процентів за користування позичковими коштами.
Згідно п. 4 договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 10 березня 2024 року включно.
Згідно п. 5 позичальник може повернути позичені грошові кошти і раніше строку, а позикодавець зобов`язується прийняти борг раніше строку, передбаченого цим Договором.
Згідно п.6 договору, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Як слідує з п. 2 оспорюваного Договору позики грошей від 06 лютого 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником в повній сумі в момент підписання цього договору. Підписи Сторін на цьому договорі позики свідчать про відсутність будь-яких претензій стосовно передачі грошових коштів у позику за цим договором.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 не спростовувала факт підписання договору позики.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що договір позики укладено у відповідності вимогам закону, а позовні вимоги в частині визнання його неукладеним є безпідставними.
Відповідно до п.16 Договору, договір позики укладено у трьох примірниках, два з яких передано сторонам, а інший зберігається у справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвин А.С.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Як встановлено судом, позикодавець ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав, однак, в порушення положень договору позики та вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач користуючись коштами наданими йому кредитором, не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування коштами.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Згідно п.1 Договору позики, договору, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти готівкою у сумі 620390,00 (шістсот двадцять тисяч триста дев`яносто) гривень 00 копійок в строк до 10 березня 2024 року включно готівкою у місті Києві.
Суду не заявлялися доводи стосовно перевірки вказаного розрахунку.
Заявлені до стягнення позивачем за первісним позовом суми основного боргу за договором, а також нараховані відповідно до змісту договору та вимог ЦК України розміри річних, інфляційних витрат, які не спростовані відповідачем, суд вважає обґрунтованими і доведеними в повному обсязі і такими, що підлягають до стягнення із боржника за договором відповідача ОСОБА_2 .
Таким чином, враховуючи вище наведені положення законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином з відповідача за первісним позовом на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 5030,46 грн.
На підставі ст. ст. 526, 549, 610, 611, 625, 626, 628, 629, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 заборгованість за договором позики грошей від 06 лютого 2024 року у розмірі 628 807,06 (шістсот двадцять вісім тисяч вісімсот сім гривень 00 коп.) грн. з яких: 620390 грн. основна заборгованість, 4348,93 грн. інфляційні витрати, 4068,13 грн. сума 3% річних
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 5030,46 грн. (п`ять тисяч тридцять гривень сорок шість копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили якщо протягом вказаного строку не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя