КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року місто Київ.

Справа № 758/1636/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6926/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого (судді-доповідача) Желепи О.В.,

суддів: Стрижеуса А.М., Сушко Л.П.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року (у складі судді Якимець О. І., повний текст рішення складено 06.12.2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві держаної адміністрації, про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі за текстом - відповідач), в якій просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачем проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, мають спільного сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у сторін не склалося та було припинене за 6 місяців до звернення позивача до суду з даним позовом, спільна дитина сторін залишилася проживати разом з матір`ю.

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 1191 від 29.12.2023 року позивачу було встановлено час спілкування з його малолітнім сином без присутності відповідача: кожні перші та кожні треті вихідні кожного місяця з 11 години суботи до 18 години неділі . Вказаним розпорядженням зобов`язано не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні сина та спілкуванні з ним, інформувати позивача про зміни у навчанні сина, про зміни стану його здоров`я, проведення медичних обстежень, результати медичних аналізів, відвідування лікарів, лікування в амбулаторних/стаціонарних умовах.

Однак, як стверджує позивач, відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином у час, визначений розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 1191 від 29.12.2023 року.

Відповідач разом з малолітнім ОСОБА_3 проживають у хостелі за адресою: АДРЕСА_2 . На переконання позивача, умови проживання в хостелі не відповідають потребам дитини та не сприяють її розвитку, оточення постійно змінюється, внаслідок чого дитина перебуває у стані стресу. Крім того, відповідач веде аморальний спосіб життя, систематично вживає алкоголь та подає негативний приклад своїм дітям.

Таким чином, проживання разом з відповідачем суперечить інтересам спільної дитини сторін та не може сприяти його нормальному розвитку з урахуванням потреб відповідно до віку.

Позивач проживає в квартирі загальною площею 49,46 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оренди від 12.08.2023 року. У квартирі є всі умови для комфортного проживання сина, а також для забезпечення усіх його потреб відповідно до віку, крім того, поблизу є дитячі садочки, гуртки, та секції, у яких дитина зможе постійно навчатися та повертатися додому до батька у спокійну та затишну домівку.

Позивач не має намірів перешкоджати відповідачу у спілкуванні з сином, вважає, що спілкування сина з матір`ю є обов`язковим для розвитку дитини.

Водночас, оскільки зараз відповідач своєю поведінкою подає дитині негативний приклад, позивач вважає, що визначення місця проживання ОСОБА_3 з його батьком якнайкраще забезпечить інтереси дитини.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач 12 січня 2025 року подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вказує, що чинним законодавством в рамках розгляду даної категорії справ не зобов`язано надавати медичну документацію щодо стану свого здоров`я, як про це зазначав суд першої інстанції.

Звертає увагу, що до суду першої інстанції надавався акт обстеження умов проживання позивача та з якого вбачається, що для дитини виділена окрема кімната, в якій наявне спальне місце, шафа для одягу, тобто створені всі належні умови для проживання дитини відповідного віку.

Вказує, щодо матеріалів справи долучено неодноразово подані заяви до органів та установ, які наділені повноваженнями у сфері охорони дитинства щодо неналежного виховання спільного сина ОСОБА_4 , щодо неналежного поводження з останнім, а також щодо ведення аморального способу життя стороною Відповідача. Крім того позивачем у суді першої інстанції заявлялось клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_5 , який є братом спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає спільно з Відповідачем, однак у задоволенні даного клопотання суд безпідставно відмовив.

Звертає увагу, що висновок третьої особи, який суд взяв до уваги, виносився лише на підставі довідок та доказів відповідача, не була вислухана думка дітей, а тому є упередженим.

Зазначає, що судом не було надано правової оцінки відеозапису на якому зафіксовано неналежна поведінка відповідача по відношенню до її дітей, разом з тим судом враховано характеристику на вихованця, хоча така характеристика не визначає інтересу саме дитини на зміну її місця проживання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача - ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.05.2020 року Роменським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 1171 від 29.12.2023 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_2 .

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 1191 від 29.12.2023 року встановлено ОСОБА_1 час спілкування з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: кожні перші та кожні треті вихідні дні кожного місяця з 11 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі ОСОБА_1 проводить час з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повертає дитину матері - ОСОБА_2 .

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 370 від 19.04.2024 року «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » встановлено ОСОБА_1 час спілкування з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трьох місяців наступним чином: щовівторка та щочетверга з 16 год 00 хв до 17. год 00 хв ОСОБА_1 проводить час з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності матері ОСОБА_2 без сторонніх осіб; кожну першу та кожну третю суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. ОСОБА_1 проводить час з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності матері ОСОБА_2 без сторонніх осіб.

Згідно з висновком від 02.10.2024 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, вислухавши думку членів комісії з питань захисту прав дитини, пояснення батьків, діючи в межах чинного законодавства України та в інтересах дитини, вирішив вважати недоцільним змінювати місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залишити проживати з матір`ю - ОСОБА_2 .

Заочним Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року по справі № 758/1459/24 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 лютого 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 27.09.2023 року, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом з відповідачем у житловому приміщенні, яке фактично складається з двох кімнат, за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформації, наданої комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Подільського району у листі від 19.09.2023 року вих. № 1, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спостерігається лікарем-педіатром Амбулаторії ЗП-СМ № 7 Центру, як знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Копилівська, буд. 1/7, на прийом до педіатра разом з дитиною з`являється його матір, законні інтереси дитини не обмежуються, всі рекомендації лікаря виконуються.

Згідно з Характеристикою на вихованця другої молодшої групи від 27.07.2023, виданої дошкільним навчальним закладом № 88 Управління освіти Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований у першу молодшу групу дошкільного навчального закладу загального типу №88 з 13 лютого 2022 року. Оформленням дитини в дитячий садочок займалася мати ОСОБА_2 . В садочок дитину також регулярно приводить та забирає мати. Хлопчик завжди охайно вдягнений та спокійний. Адаптаційний період у закладі пройшов легко і швидко, фізичний та розумовий розвиток відповідає віку 4-ри річної дитини. Проявляє себе як спокійний, врівноважений та добрий хлопчик, з однолітками взаємодіє, з великим задоволенням грає в колективні та рухливі ігри в групі, на заняттях завжди розуміє та охоче виконує інструкції вихователя. Загальна обізнаність про себе і світ відповідає віку. Знає імена родичів, розрізняє дітей за статтю. ОСОБА_7 показав себе веселим, відкритим, адекватно реагує на похвалу та критику. Дитячий садочок відвідує з задоволенням, завжди відкритий до спілкування з дорослими та однолітками.

Згідно з довідкою № 493491 від 25.03.2024 року з Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», відповідач не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом.

Відповідач знаходиться на обліку в управлінні соціальної та ветеранської політики Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю на ( на сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ), що підтверджується довідкою від 27.09.2024 року.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з висновку від 02.10.2024 року орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації вважав не доцільним змінювати місце провадження малолітнього ОСОБА_3 та залишити проживати з матір`ю - ОСОБА_2 .

Твердження позивача, що при формуванні висновку, орган опіки та піклування керувався лише поясненнями матері спростовуються матеріалами справи. Так, крім іншого, в основу висновку лягли підсумки проведеного спілкування батька з сином. Під час зустрічей Орган підсумував, що обидва з батьків постійно з`ясовують стосунки між собою, нехтуючи психологічним станом сина. Батьків зобов`язано відвідати навчання для батьків. Як зазначено у висновку ОСОБА_2 отримала сертифікат про проходження курсів підвищеного потенціалу з 11.04.2024 року. ОСОБА_1 такого сертифікату не надав.

Крім того, як вбачається з Повідомлення про сім`ю/особу, яка перебуває у складних життєвих ситуаціях, за результатами проходження курсів батьківського потенціалу вбачається, що ОСОБА_1 не виходив на зв`язок з фахівцями Центру, які неодноразово намагались зв`язатись з ним. Окрім цього ОСОБА_8 було надіслано повідомлення із запрошенням на курси у Вайбер, але станом на 30.04 повідомлення абонентом не прочитане (а.с. 113).

З огляду на зазначене суд першої інстанції вірно врахував зазначений висновок, врахувавши також й інші обставини справи: ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, їх поведінку щодо дитини, вік дитини, умови проживання та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому батько не позбавлений права спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Щодо незгоди позивача з врахуваням судом першої інстанції характеристики на вихованця другої молодшої групи від 27.07.2023 року, то апеляційний суд звертає увагу, що у Постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року (справа № 754/16535/19), зроблено висновок: « при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо». Наявна ж в матеріалах справи характеристика дає підстави вважати, що дитина розвинута на свій вік, пройшов адаптаційний період, має дружні стосунки з колективом. Тобто у дитини сформувалось стале, здорове середовище, а зміна місця проживання без поважних на те причин, з різкою зміною оточення, садочку, групи дітей, з якими дитина товаришує тощо, може спричинити психоемоційну шкоду дитині.

Апеляційний суд акцентує увагу позивача, що сама лише наявність у нього необхідних умов для проживання дитини та наявність конфлікту між колишнім подружжям не може слугувати достатньою підставою для зміни місця проживання дитини, яка вже сформувала сталі соціальні зв`язки, має стабільний психологічний стан та розвиток.

Суду першої інстанції не було надано жодного доказу, який би підтверджував жорстоке поводження відповідачки з її дітьми, поганого впливу на їх виховання, доказів чинення нею перешкод позивачу в спілкуванні з сином.

Посилання на те, що суд не допитав старшого неповнолітнього сина відповідача, колегія не приймає, оскільки такий допит можливий лише зі згоди відповідачки (матері).

Доводи позивача про те, що відповідач не створила належні умови для проживання дитини є безпідставні, оскіьки така обставина перевірялась працівниками служби у справах дітей та було встаовлено, що такі умови створені.

Посилання позивача на те, що він орендує краще житло для дитини, колегія відхиляє, оскільки при наданні позивачем матеріальної підтримки своїй дитині в достатньому розмірі, відповідачка також зможе орендувати краже житло для дітей.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З огляду на вищезазначені норми права та подані сторонами у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідивши об`єктивні та наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що проживання малолітнього сина з матір`ю буде відповідати найкращим його інтересам та забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому суд першої інстанції виходив з рівності прав матері та батька при визначенні місця проживання дитини та виходив з найкращих інтересів дитини.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи в цій частині зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому керуючись ст. 375 ЦПК України, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 27 лютого 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді А.М. Стрижеус

Л.П. Сушко