Справа № 346/3377/24
Провадження № 22-ц/4808/70/25
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Юркевич Х. М.,Є представника органу опіки та піклування Стефанчук І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею П`ятковським В.І. 11 жовтня 2024 року в м. Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 16 січня 2006 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, в якому народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2014 року шлюб між ними розірвано, неповнолітнього сина залишено проживати з матір`ю.

Протягом останніх декількох років син проживає з ним, навчається в Отинійському ліцеї, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 29.05.2024 року.

Колишня дружина виїхала за межі України у 2017 році, де працює в різних країнах Європи. Відомо також, що вона має право на працю у Сполумченому Королімвстві Велимкої Бритамнії.

У зв`язку із цим участі у вихованні та житті сина не приймає, не вживає заходів для належного спілкування з ним, не маючи для цього будь-яких перешкод. Вважає, що на даний час дитина потребує уваги з боку матері, така поведінка відповідачки негативно впливає на формування світосприйняття та розвитку дитини.

ОСОБА_2 свідомо нехтує потребами сина в наданні підтримки та материнського виховання, не виконує батьківські обов`язки, а саме не забезпечує дитину належним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням, спілкуванням.

Просив ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.1-4).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2024 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, про що виконавчим комітетом Отитнійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області 07 серпня 2009 року складено відповідний актовий запис № 42, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.74-77).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає безпідставними та передчасними висновки суду щодо того, що відповідачка ОСОБА_2 не займається вихованням сина та не бере участі у його навчанні, лікуванні, вихованні тощо.

Зазначає, що позивач навмисно ввів суд в оману, оскільки впродовж певного періоду часу неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав з матір`ю та бабусею зі сторони матері. В подальшому через складне матеріальне становище відповідачці довелося покинути країну та виїхати за кордон для пошуків кращої роботи та, відповідно, заробітку. В період відсутності матері син проживав разом із бабусею.

Однак, зі слів сусідів по вулиці, де проживав син, хлопчик останні 6-8 місяців проживає з батьком, але часто навідує бабусю.

Зазначає, що відвідавши амбулаторію Отинійської селищної ради, працівники Служби у справах дітей довідалися від сімейного лікаря ОСОБА_4 , що здоров`ям дитини займалася виключно мати або, за її відсутності бабуся, по лінії матері. Також сімейний лікар повідомила, що неповнолітній ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 проходив обов`язкове медичне обстеження вузьких спеціалісті, оскільки закінчив 9 клас та вступав до навчального закладу технічної освіти.

Наголошує, що мати була присутня на останньому дзвонику сина після закінчення ним 9 класу загальноосвітньої школи, після чого знову залишила країну. В телефонній розмові із працівником Служби у справах дітей Отинійської селищної ради на запитання чому мати не захищає свої права в судовому засіданні?, мати дитини відповіла: «Так потрібно».

Крім того, в оскаржуваному судовому рішенні не наведено жодних мотивів умисного ухилення матір`ю від своїх батьківських обов`язків та не взято до уваги висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Суд не в повній мірі з`ясував обставини справи, а прийняв до уваги тільки доводи позивача. Також зазначає, що заява відповідачки, яка знаходиться в матеріалах справи, щодо проживання дитини з батьком та знаходження на його утриманні, а відповідачка із сином не спілкується через зайнятість, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини не є правозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не було подано позову про позбавлення його матері батьківських прав, хоча йому вже виповнилось 14 років і він міг би висловити своє волевиявлення, подавши таку позовну заяву згідно ч.1 ст.165 СК України.

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не було допитано в судовому засіданні, та не з`ясована його думка щодо позбавлення матері батьківських прав та чи справді матір ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

На думку апелянта, немає жодної із зазначених у частині 1 статті 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За наведених обставин просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.86-90).

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Юркевич Х.М., подано відзив на апеляційну скаргу, яку вважають безпідставною. Зазначають, що судом дано належну правову оцінку всім поданим доказам, які містяться в матеріалах справи, повно та всебічно з`ясовано обставини справи. А наведені апелянтом підстави незаконності оскаржуваного судового рішення є нічим іншим, як його припущеннями, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Під час розгляду справи суд звернув увагу на те, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки відповідачки, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

У судове засідання не з`явилася відповідачка ОСОБА_2 , про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення рекомендованої поштової кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за її відсутності.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Юркевич Х. М.,Є представника органу опіки та піклування Стефанчук І.А., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, в якому народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 травня 2014 року шлюб розірвано, малолітнього сина залишено проживати з матір`ю (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 07.08.2009 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 29 травня 2024 року, позивач ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 фактично проживають в АДРЕСА_1 , що підтверджується, в тому числі, поясненнями сусідів, умови проживання задовільні (а.с. 17, 18).

Із змісту довідки Отинійського ліцею Отинійської селищної ради від 22 травня 2024 року № 101 встановлено, що ОСОБА_3 навчається у вказаному навчальному закладі (а.с. 12).

Висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 13 серпня 2024 року № 191/2024 «Про затвердження висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав» визначено, що дитина ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . При обстеженні умов проживання сім`ї 01 березня 2024 року встановлено, що дитині створені умови для повноцінного та гармонійного розвитку, зокрема забезпечена одягом, продуктами харчування, засобами гігієни та технічними засобами для навчання та спілкування. Батько піклується про дитину, активно спілкується із навчальними закладами. Мати дитини не з`явилася на розгляд питання про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно сина, яке розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини. Проте у зв`язку із тим, що батько дитини не зміг пояснити мотивів позбавлення матері батьківських прав та роз`яснити членам комісії суть ухилення матері щодо виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, та не встановлення фактів аморальної поведінки матері відносно дитини чи її загрозу життю і здоров`ю дитини, а також фактів притягнення матері до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обв`язків, відсутності її в полі зору соціальних служб, комісія вважає, що відсутні підстави позбавлення її батьківських прав. В той же час зазначено, що зі слів дитини з`ясовано, що мати телефонує рідко, подарунків на день народження не дарує, кошти на потреби дитини не надає (а.с. 43-44).

Як встановлено із долученої до матеріалів справи копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_2 з 2020 року регулярно виїжджає за межі України, де перебуває тривалий час (а.с. 13-15).

На умови проживання дитини на даний час та її відносини з матір`ю суду вказали допитані свідки, близькі сім`ї люди: тітка ОСОБА_6 та хрещений батько ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Так вони зазначили, що про дитину піклується тільки батько, як вдома так і в школі, чи поза її межами. Уже більше двох років з боку матері відсутній будь-який інтерес до дитини. Ні подарунків, ні регулярних телефонних дзвінків чи побачень з матір`ю, у дитини немає. В той же час у дитини є вся необхідна увага і турбота з боку батька. Відносини дитини з матір`ю відсутні взагалі.

Апеляційним судом вислухана думка неповнолітнього ОСОБА_3 , який пояснив, що не підтримує з матір`ю відносин, не бажає з нею спілкуватися, має на неї образу через її поведінку, бо вона про нього не піклується, тому вважає, що її необхідно позбавити батьківських прав щодо нього.

Застосовані норми права

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанова ВС у справі № 705/3040/18).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідачка більше двох років припинила спілкування з дитиною, свідомо нехтує обов`язками по вихованню дитини, не цікавиться навчанням дитини, не надає матеріального забезпечення, не сприяє фізичному і духовному розвитку сина. Суд не погодився із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина, з посиланням на те, що відповідачка не перебувала в полі зору членів комісії, як мати дитини, не вчиняла жодних аморальних дій і не притягувалася в зв`язку з цим до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та не забезпечують здобуття нею повної загальної середньої освіти.

З висновком суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав відповідачки апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідачки застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням матері батьківських обов`язків, або що мати притягувалась до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 13 серпня 2024 року № 191/2024 «Про затвердження висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав» комісія вважає, що відсутні підстави позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Зазначає, що здоров`ям дитини займалася виключно мати або, за її відсутності, бабуся по лінії матері; зі слів сімейного лікаря, неповнолітній ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 проходив обов`язкове медичне обстеження вузьких спеціалісті, оскільки закінчив 9 клас та поступав до навчального закладу технічної освіти; мати була присутня на останньому дзвонику сина після закінчення ним 9 класу загальноосвітньої школи.

Це підтвердив у судовому засіданні і неповнолітній ОСОБА_3 .

З наведеного слідує, що відповідачка ОСОБА_2 не втратила інтересу до участі у вихованні сина, має намір на відновлення відносин з ним, тому суд приходить висновку про помилковість застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав щодо сина, доцільність вжиття якого а ні позивач, а ні суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішення не аргументували.

Суд керується тим, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності за неналежне виконання обов`язків щодо сина.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що матір дитини є особливо неблагонадійною та спілкування з нею суперечить інтересам дитини, а також доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, а також не обґрунтував, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення відповідачки батьківських прав і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів, що свідчить про відсутність правових підстав для позбавлення останньої батьківських прав.

Встановивши ці обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками ОСОБА_2 , які б свідчили про ухилення від виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Суд враховує існування складних (напружених) відносин між сторонами у справі, а також те, що відповідачка визнала позов у заяві від 08.10.2024 року (а.с.57), але визнання позову у такій категорії справ судом прийнято не може бути, оскільки здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (стаття 155 СК України).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітнього сина не відповідає інтересам дитини.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

З урахуванням якнайкращих інтересів неповнолітнього, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення його батьківських прав, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських ОСОБА_2 прав слід відмовити.

Судом апеляційної інстанції вислухана думка дитини щодо позбавлення батьківських прав матері. Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча і не заперечував щодо задоволення позову батька, але суду пояснив, що з матір`ю конфліктів не має, має можливість їй телефонувати і вони періодично спілкуються. З матір`ю востаннє спілкувався 3-4 тижні тому, коли приїжджав до бабусі по лінії матері. Не заперечив того, що матір приїжджала до нього на останній дзвоник після закінчення дев`ятого класу. Останні чотири роки мало спілкується з матір`ю, до цього часу спілкувалися добре, але має образу на матір.

Суд не враховує думку неповнолітньої дитини, оскільки позбавлення батьківських прав матері суперечитиме інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

З огляду на принцип неправозгідності відмови батьків від дитини суд не приймає до уваги визнання позову відповідачкою щодо позбавлення її батьківських прав.

Отже, органу опіки та піклування слід з`ясувати дійсні причини невиконання (неналежного виконання) матір`ю обов`язків по вихованню дитини і у разі наявності відповідних підстав застосувати заходи для понесення нею відповідальності, визначеної законом, а також встановити контроль за виконанням матір`ю батьківських обов`язків.

Водночас апеляційний суд наголошує на тому, що за відсутності реальних змін у поведінці відповідачки як матері щодо сина протягом розумного строку після ухвалення оскаржуваного судового рішення може стати підставою для ініціювання нового судового провадження про позбавлення її батьківських прав у майбутньому (постанова ВС у справі №640/13989/19 від 24.08.2022 року) .

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладено, керуючись ст. 374,376,381-384,ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області задовольнити.

Скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2024 року.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 14 березня 2025 року.