Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3360/22 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 68 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №274/3360/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. в м.Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 . З урахуванням заяви про зміну підстав та збільшення розміру позовних вимог просила: стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість 1/2 частини транспортного засобу марки «FORD C-MAX», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 189 226 грн; поділити спільне майно колишнього подружжя, виділивши у власність ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 вартістю 375 837 грн; стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію за розмитнення в розмірі 49 300 грн.

Вимоги первісного позову обґрунтовані тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 із 05 лютого 2005 року, який рішенням суду від 17 грудня 2019 року розірваний. У період перебування ними у шлюбі придбаний транспортний засіб, 2012 року випуску, марки «FORD C-MAX», д.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_2 17 листопада 2018 року зібрав речі і пішов жити до іншої жінки. Автомобіль марки «FORD С-МАХ», д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 забрав собі. Вказаний транспортний засіб ОСОБА_2 купував у Франції, та зареєстрований в Україні автомобіль був 16 жовтня 2018 року. Податок за розмитнення автомобіля вона сплачувала особисто за власні кошти 08 жовтня 2018 року, оскільки колишній чоловік був за межами України. Сума оплати становила 49 300 грн. Домовитися про поділ автомобіля мирним шляхом не вдалося. Розуміючи, що відповідач буде намагатися якнайшвидше продати транспортний засіб, куплений у шлюбі, вона 22 листопада 2018 року звернулася з заявою до Бердичівського територіального сервісного центру з проханням повідомити, чи знімався з обліку для продажу цей транспортний засіб, а також просила без її письмової згоди не вчиняти дій щодо зняття з обліку автомобіля для продажу. Згодом вона дізналася, що 26 лютого 2019 року ОСОБА_2 без її згоди продав зазначений транспортний засіб, який є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки ОСОБА_2 без її ( ОСОБА_3 ) згоди відчужив автомобіль, придбаний у шлюбі, просила компенсувати їй 1/2 вартості транспортного засобу, що становить 189 226 грн. Окрім того, в серпні 2012 року під час шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до договору власником квартири став її колишній чоловік ОСОБА_2 .

У січні 2023 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 . Просив визнати право власності ОСОБА_3 та виділити їй у власність наступне майно : котел «Арістон» вартістю 32 000 грн; холодильник «Арістон» вартістю 14 000 грн; духову шафу і варочну панель «Арістон» вартістю 15 000 грн; мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 6 000 грн; витяжку вартістю 2 000 грн; пральну машину «Арістон» вартістю 10 000 грн; телевізор «Самсунг» вартістю 25 000 грн; телевізор LG вартістю 5 000 грн; акустичну систему «Самсунг» вартістю 5 000 грн; кондиціонер вартістю 10 000 грн; пилосос «Самсунг» вартістю 6 000 грн; комп`ютер «Леново» вартістю 10 000 грн, торгову точку № НОМЕР_3 на Центральному ринку м.Бердичева за адресою: м. Бердичів, вул. Житомирська, вартістю 182 800 грн; та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 компенсації вартості вказаного майна в сумі 161 400 грн.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 05 лютого 2005 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірваний. В процесі спільного проживання сторонами придбана квартира АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ОСОБА_2 . В квартирі за власні кошти ОСОБА_2 проведений євроремонт. Окрім того, за час спільного проживання сторонами також придбані меблі та побутова техніка. Майно та документи про його придбання залишилися в квартирі, оскільки він ( ОСОБА_2 ) пішов проживати до своїх батьків, бо їх сумісне життя з ОСОБА_3 стало неможливим і після чергової сварки він вимушений був залишити житло. Оскільки події відбулися раптово, то він ( ОСОБА_2 ) нічого не взяв із квартири, навіть особистих речей та грошей. ОСОБА_3 із їх донькою залишилася проживати у квартирі. ОСОБА_3 у квартирі поміняла замки та потрапити у житло він не зміг. Під час спільного проживання сторін за його особисті кошти в розмірі 5 000 дол.США на Центральному ринку м.Бердичева придбана торгова точка №244. Документи на її придбання зберігаються у ОСОБА_3 . Торгову точку ОСОБА_3 використовує для здійснення підприємницької діяльності. Вказане вище майно є спільним майном подружжя і підлягає поділу. Будь-якої домовленості між сторонами щодо добровільного поділу вказаного вище майна не досягнуто.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.146 т.1).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2023 року первісний позов ОСОБА_3 задоволений частково. В порядку розподілу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу автомобіля марки «FORD C- MAX», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 189 226 гривень. У задоволенні решти первісного позову ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації судових витрат 700 грн.

Не погодившись частково із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 вартості частини транспортного засобу та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та постановити в цій частині нове, яким відмовити ОСОБА_3 у стягненні вартості частини транспортного засобу за первісним позовом та визнати право власності ОСОБА_3 і виділити останній у власність: котел «Арістон» вартістю 32 000 грн; холодильник «Арістон» вартістю 14 000 грн; духову шафу і варочну панель «Арістон» вартістю 15 000 грн; мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 6 000 грн; витяжку вартістю 2 000 грн; пральну машина «Арістон» вартістю 10 000 грн; телевізор «Самсунг» вартістю 25 000 грн; телевізор LG вартістю 5 000 грн; акустичну систему «Самсунг» вартістю 5 000 грн; кондиціонер вартістю 10 000 грн; пилосос «Самсунг» вартістю 6 000 грн; комп`ютер «Леново» вартістю 10 000 грн за зустрічним позовом. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1/2 компенсації вартості вказаного майна в сумі 70 000 грн. Також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації судові витрати 3 500 грн. У іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за відчужений автомобіль, суд зазначив, що на підставі наявних в матеріалах справи доказів та показань свідків встановлено, що автомобіль був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі та відчужений ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_3 , коли спільне проживання подружжя вже було припинено, а тому підлягає до стягнення на користь ОСОБА_3 компенсація частини вартості автомобіля. Його доводи про те, що вказаний автомобіль був придбаний ним ( ОСОБА_2 ) за кошти його рідного брата судом до уваги прийняті не були, оскільки не доведені належними доказами. Суд залишив без уваги показання свідків, а саме, його матері та брата з посиланням на те, що вони є близькими родичами. У той же час суд узяв до уваги показання їх дочки - ОСОБА_4 , яка на час подій була малолітньою, проживала та проживає з позивачем і перебуває під її впливом та залежить від неї. При визначенні вартості спірного майна до уваги не взято, що вартість автомобіля визначена сторонами в розмірі 200 000 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу №3247/2019/1330654 від 26 лютого 2019 року, оскільки змінилися ціни на автомобілі в Україні у зв`язку з підняттям курсу долара до гривні. Копія договору долучена до матеріалів справи та заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи, як додаткового доказу. Зазначає, що доказ не був поданий ним своєчасно, оскільки він тимчасово проживає в США, куди виїхав на лікування під час військової агресії. Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, наголошує на безпідставності таких висновків суду, які суперечать фактичним обставинам справи, оскільки судом встановлено, що за час шлюбу сторони придбали перелічену в зустрічному позові побутову техніку та ОСОБА_3 фактично визнано, що вартість придбаної техніки складала 50 000 грн, а також те, що усе майно, яке зазначене в зустрічному позові, крім комп`ютера «Леново», телевізора «LG» та акустичної системи «Самсунг», наявне та перебуває у квартирі, належній сторонам на праві спільної власності. Зазначає, що він згодний на стягнення з ОСОБА_3 грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності. Також вартість спірної квартири АДРЕСА_1 доведена висновком експертизи, яка проведена за клопотанням його представника. Документи про сплату за проведення експертизи наявні в матеріалах справи, а тому підлягає стягненню на його користь із ОСОБА_6 половина вартості експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому посилається на те, що скаржник хоче ввести суд в оману стверджуючи, що автомобіль був придбаний ним фактично за гроші рідного брата. Свідчення брата ОСОБА_2 є неправдивими. Жодних доказів, що саме за кошти брата був придбаний спірний автомобіль за 51 000 грн ОСОБА_2 не надано. Також дивує сума, за яку начебто був реалізований спільний транспортний засіб, сума майже така, яку сплатила ОСОБА_3 за його розмитнення. Судом отримано інформацію про продаж автомобіля відповідачем 26 лютого 2019 року. Домовитися з ОСОБА_2 про розподіл спільно придбаного майна не вдалося. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що вартість оцінки транспортного засобу його не влаштовує, але заперечень щодо оцінки автомобіля останній не мав. Вважає, що скаржник просто не хоче віддавати від вартості транспортного засобу, який він продав без її згоди та витратив кошти на власні потреби. Вона не погоджується зі сплатою ОСОБА_2 компенсації за спільно придбану в шлюбі побутову техніку. Вона проживає із донькою у квартирі, в якій залишилася побутова техніка. Компенсувати її вартість вона не має матеріальної можливості та враховуючи час експлуатації техніки. Скаржник самостійно визначив вартість майна, не надавши відповідної належної оцінки його вартості. Заперечує щодо стягнення з неї компенсації за спільне майно у розмірі 70 000 грн, оскільки вказана сума документально не підтверджена та не є наразі справедливою. Також заперечує проти стягнення судових витрат.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Рись В.Г. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала та просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга ст.65 СК України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частина третя ст.65 СК України).

Отже, відсутність нотаріального посвідчення згоди другого з подружжя на укладення правочину, позбавляє іншого подружжя, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини другої ст.65 СК України та ст.215 ЦК України надає іншому подружжю право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди іншого подружжя на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи-контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину є за своєю правовою природою окремим одностороннім правочином, що має бути укладений письмово.

Відповідно до вимог частини третьої ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша ст.60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша ст.68 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша ст.70 СК України).

Відповідно до частини другої ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга ст.71 СК України).

Згідно з висновком Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду в постанові від 05 квітня 2019 року у справі №645/4711/15-ц один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Із урахуванням принципу розумності, якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) вимагає поділити неподільну річ шляхом виділена її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми компенсації на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Платоспроможність відповідача не має значення для вирішення спору, оскільки у разі задоволення позову відповідач стає одноосібним власником речі (постанова Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі №299/2587/15-ц).

За змістом частини четвертої ст.71 СК України згоду на отримання компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 травня 2022 року в справі №209/3085/20 виснувала, що частини четверта та п`ята ст.71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

У пунктах 22 та 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічна позиція підтримана у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності», у якому зазначено, що вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано. Для її визначення у разі необхідності призначається експертиза.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Разом із тим, Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі №127/7029/15-ц виснував, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку в спільному майні.

Ринкова вартість КТЗ це вартість, за яку можливе відчуження КТЗ на ринку подібного КТЗ.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі із 05 лютого 2005 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.5 т.1).

Відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 грудня 2019 року в справі №274/3967/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний. Рішення набрало законної сили 17 січня 2020 року (а.с.6-7 т.1).

За договором купівлі - продажу від 30 серпня 2012 року ОСОБА_2 купив у ОСОБА_7 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.112 т.1). Купівля квартири проводилася за згоди колишньої дружини ОСОБА_3 . Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано у КП «Бердичівське МБТІ» 25 вересня 2012 року за колишнім чоловіком ОСОБА_2 (а.с.114 т.1). Незалежно від того, на ім`я кого з подружжя майно придбано, воно є спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу.

Відповідно до реєстраційної карти на транспортний засіб, 2012 року випуску, марки «FORD C-МАХ», д.н.з. НОМЕР_1 - реєстрація автомобіля в Україні за ОСОБА_2 проведена 16 жовтня 2018 року на підставі посвідчення митниці від 10 жовтня 2018 року (а.с.8 т.1).

ОСОБА_3 внесла плату за митне оформлення транспортного засобу в сумі 49 300 грн, що підтверджується ксерокопією квитанції від 08 жовтня 2018 року (а.с.11 т.1).

22 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернулася до начальника Територіального сервісного центру МВС 1842 із заявою, у якій просила повідомити, чи знімався із обліку для продажу ОСОБА_2 автомобіль марки «FORD C-МАХ», 2012 року випуску, з д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.9 т.1). Також просила без її письмової згоди не вчиняти дії щодо зняття з обліку для продажу спірного автомобіля (а.с.9 т.1).

Відповідно до листа Територіального сервісного центру МВС №1842 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області від 10 листопада 2022 року транспортний засіб, 2012 року випуску, марки «FORD C-МАХ», д.р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_5 , який ввезений з-за кордону був зареєстрований 16 жовтня 2018 року за ОСОБА_2 та 26 лютого 2019 року цей автомобіль перереєстрований на нового власника ОСОБА_8 на підставі договору, укладеного в ТСЦ №3247/2019/1330654 (а.с.121 т.1). Вартість автомобіля згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів становить 200 000 грн.

За договором купівлі-продажу від 26 лютого 2019 року ОСОБА_2 (продавець) передав у власність ОСОБА_8 (покупцю) спірний автомобіль (а.с.138-139 т.2). За домовленістю сторін договору купівлі-продажу ціна транспортного засобу склала 200 000 грн.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 02 липня 2019 року, ОСОБА_2 звертався до Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області із заявою, у якій просив застосувати заходи до ОСОБА_3 , яка не надає вільного доступу до його житла (а.с.141-142 т.1).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2021 року в справі №274/4784/19 ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про вселення до квартири АДРЕСА_1 , відмовлено із тих підстав, що не доведено порушення прав ОСОБА_2 на користування житлом (а.с.163-165 т.1).

Із договору оренди об`єкта нерухомості від 01 січня 2017 року №244, укладеного між директором ПО «Бердичівський міський кооперативний ринок» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , вбачається, що ОСОБА_3 володіла кіоском № НОМЕР_3 у 5-му блоці інвентарний номер 569/244, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на праві оренди (а.с.166-168 т.1).

Відповідно до товарних чеків сторонами за час спільного проживання придбано наступне майно: 23 вересня 2013 року - витяжка Ventolux вартістю 825 грн, 19 серпня 2013 року - мікрохвильова піч Samsung вартістю 1 920 грн, 13 вересня 2012 року - котел Ariston вартістю 5 800 грн, 02 жовтня 2013 року - пральна машина Ariston вартістю 4 039 грн (а.с.169,171-173 т.1).

За актом виконаних робіт №55354 від 14 лютого 2023 року (дата акта виправлена без належного застереження на 19 березня 2020 року) ФОП ОСОБА_9 за замовленням ОСОБА_3 провів ремонт пилососа Samsung за 1 400 грн (а.с.179 т.1).

Із звіту про оцінку майна від 11 листопада 2022 року №19/11 ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 751 674 грн (а.с.63 т.1).

Відповідно до висновку експерта Центру будівельних та земельних експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 21 серпня 2023 року №586/08-2023 дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату проведення дослідження становить 1 088 096 грн (а.с.203-225 т.1).

Згідно зі звітом від 07 листопада 2022 року №15/11-ТЗ ринкова (дійсна) вартість автомобіля FORD C-МАХ, 2012 року випуску, на момент здійснення оцінки (дата оцінки 07 листопада 2022 року) становить 378 452 грн (а.с.89 т.1).

Під дійсною вартістю спірного автомобіля на час розгляду справи розуміється грошова сума, за яку автомобіль не проданий, а міг бути проданим, що не є тотожними поняттями, а тому для визначення дійсної вартості спірного автомобіля необхідний висновок експерта, який має спеціальні знання, оскільки сторони з цього приводу порозумітися не можуть. Такий підхід гарантує позивачу справедливу сатисфакцію та одночасно убезпечить сторони від зловживань.

Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року в справі №199/291/21 підтримав викладений вище правовий висновок про те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям (колишнім подружжям), а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 травня 2023 року в справі №753/1902/21.

Судом встановлено, що спірний автомобіль FORD C-МАХ, 2012 року випуску, набутий сторонами у період перебування ними у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, які їм належали, як подружжю, оскільки беззаперечними доказами не спростована презумпція та не доведено придбання ОСОБА_2 автомобіля за кошти, які належали йому особисто або його рідному брату, а тому спірний автомобіль був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто сторін. До розірвання шлюбу ОСОБА_2 розпорядився зазначеним спільним сумісним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди ОСОБА_3 , уклавши договір купівлі-продажу транспортного засобу та продавши його ОСОБА_8 . Належними та допустимими доказами не підтверджено, а тому не доведено, що отримані від продажу автомобіля кошти були витрачені на потреби сім`ї або в її інтересах, а не на власні потреби ОСОБА_2 . Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вартість автомобіля підлягає поділу, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, яка встановлена звітом про оцінку від 07 листопада 2022 року №15/11-ТЗ та становить 378 452 грн, що гарантує ОСОБА_3 справедливу сатисфакцію у сумі 189 226 грн та одночасно убезпечить сторони від зловживань.

Доводи апеляційної скарги про те, що при поділі спільного автомобіля слід виходити з ціни 200 000 грн, яка зазначена у договорі купівлі-продажу транспортного засобу, спростовуються позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 17 серпня 2022 року в справі №545/2396/20 та від 15 жовтня 2020 року №483/812/19, враховуючи, що ціна спірного автомобіля у договорі купівлі-продажу від 26 лютого 2019 року є договірною (за домовленістю сторін договору купівлі-продажу), а не дійсною ринковою вартістю транспортного засобу.

Як зазначалося вище, ОСОБА_2 не надав суду беззаперечних доказів того, що придбав автомобіль FORD C-MAX, 2012 року випуску, за грошові кошти свого рідного брата або для нього, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу грунтуються на переоцінці доказів, яким надана правильна оцінка судом першої інстанції у відповідності до положень ст.89 ЦПК України і посилання в апеляційній скарзі на такі обставини не підтверджені зібраними у матеріалах справи на засадах змагальності належними і допустимими доказами та підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині бути не можуть.

Також колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що побутову техніку, яку просить поділити ОСОБА_2 в зустрічному позові, через відсутність у матеріалах справи доказів про її дійсну вартість на час розгляду спору, справедливо поділити порівну не видається можливим. Із зазначеною ОСОБА_2 вартістю побутової техніки ОСОБА_3 не погодилася. Отже, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні зустрічного прозову через відсутність у матеріалах справи жодних доказів про дійсну вартість всього рухомого майна на час розгляду спору, що перешкоджає його поділу між сторонами у рівних частках. Окрім того, ОСОБА_2 просив визнати все майно за ОСОБА_3 , а йому сплатити лише грошову компенсацію половини його вартості, з чим ОСОБА_3 категорично не погодилася.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

ОСОБА_2 із 15 грудня 2021 року встановлена 2-а група інвалідності, яка звільняє його від сплати судового збору, але не звільняє від сплати витрат, пов`язаних із розглядом справи (а.с.140 т.1).

Згідно з п.2 частини третьої ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2023 року в справі призначалася оціночно-будівельна експертиза для з`ясування вартості квартири, проведення якої доручалося експертам ТзОВ «Центр будівельних та земельних експертиз». Витрати по проведенню експертизи покладалися на ОСОБА_2 (а.с.198 т.1).

ОСОБА_2 сплатив ТзОВ «Центр будівельних та земельних експертиз» за проведення судової оціночно-будівельної експертизи 4 779,60 грн, що підтверджується рахунком-фактурою від 21 березня 2023 року №586 (а.с.4 т.2).

25 серпня 2023 року на адресу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від ТзОВ «Центр будівельних та земельних експертиз» надійшов висновок судової оціночно-будівельної експертизи від 21 серпня 2023 року №586/08-2023, який покладений в основу судового рішення (а.с.201-236 т.1).

Враховуючи, що судом першої інстанції при ухваленні рішення прийнятий висновок судової оціночно-будівельної експертизи, який доданий до матеріалів справи із доказами про оплату роботи експерта, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половини витрат за проведення судово-оціночної експертизи в сумі 2 389,80 грн, оскільки у порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на половину квартири АДРЕСА_1 , що відповідає ст.376 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме, шляхом доповнення абзацом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 389,80 грн за проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 21 серпня 2023 року №586/08-2023. У решті рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, тобто в частині первісного позову про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу та відмови у задоволенні зустрічного позову залишається без змін, як таке, що ухвалено в цій частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції у цій частині не спростовують.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2023 року змінити, доповнивши абзацом наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 389 грн 80 коп. за проведення судово-оціночної експертизи від 21 серпня 2023 року №586/08-2023.

У решті рішення в частині первісного позову щодо стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу та відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 березня 2025 року.

Головуюча Судді: