Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5698/24 Головуючий у 1-й інст. Шкиря В. М.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 296/5698/24 за позовом представника Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» - адвоката Мартиненко Юлії Миколаївни до ОСОБА_1 про компенсацію витрат по сплаті оренди за землю,

за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» - адвоката Мартиненко Юлії Миколаївни на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 24 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шкирі В.М. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року представник Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» - адвокат Мартиненко Ю.М. (далі ПАТ «Вібросепаратор», позивач, Товариство) звернулася з даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача компенсацію витрат, які ПАТ «Вібросепаратор» понесло у зв`язку зі сплатою за оренду землі під приміщеннями, що були у користуванні відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . А також просила стягнути понесені судові витрати.

Позов мотивувався тим, що 25 жовтня 2002 року між Житомирською міською радою та ВАТ «Вібросепаратор», було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 8,3710 га за адресою: АДРЕСА_1 , на якій були розміщені нежитлові приміщення ОСОБА_1 . У 2018 році частину земельної ділянки, якою фактично користувався відповідач, було вилучено.

У листопаді 2018 ОСОБА_1 та Житомирська міська рада уклали договори оренди землі на земельну ділянку загальною площею 0,1293 га та на земельну ділянку загальною площею 0,0442 га за вищевказаною адресою, які мають кадастрові номери :06:029:0013 та відповідно :06:029:0014. У подальшому, у листопаді 2019 ОСОБА_1 відчужив належні йому нежитлові приміщення за даною адресою.

Представник зазначала, що ПАТ «Вібросепаратор» до 30 червня 2020 року сплачував орендну плату за землю, в тому числі і за земельну ділянку, площею 0,1735 га, якою користувався ОСОБА_1 , що підтверджується податковими деклараціями за 2016-2020 роки, сума сплати склала 25 256,17 грн.

Також представник вказувала, що 18 лютого 2022 року Корольовським районним судом міста Житомира винесено рішення по справі № 296/5017/18, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, та стягнуто з ПАТ «Вібросепаратор» на його користь у відшкодування упущеної вигоди у розмірі 299 594,39 грн та на відшкодування спричиненої моральної шкоди 300 000,00 грн, а всього - 599 594 грн.

До розміру упущеної вигоди у суму 299 594,39 грн увійшли суми орендної плати, яку ОСОБА_1 планував отримати від ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «НТК СТЕП».

Враховуючи, що до розрахунку упущеної вигоди увійшла орендна плата за земельні ділянки, виділені для обслуговування приміщення ОСОБА_1 , і яку відповідач намагається стягнути із позивача, тому представник позивача вважав за доцільне звернутися з даним позовом з метою стягнення сплаченої орендної плати за землю, яку Товариство сплачувало замість відповідача під його нежитловими приміщенням з 2016 по 2020 роки.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 24 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, представник позивача просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми процесуального та неправильно застосував норми матеріального права, а саме рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Представник вказує, що судом першої інстанції вірно встановлено, що наявна постанова Житомирського апеляційного суду у справі №296/8549/14-ц від 17 травня 2016 року, якою встановлено: «Визнати припиненим договір оренди землі, укладений 25.10.2002 року між ВАТ (на даний час - ПАТ) «Вібросепаратор» та Житомирською міською радою, в частині оренди земельної ділянки загальною площею 0,1735 га (з них: 0,1293 га під будівлею, 0,0442 га для її обслуговування), що розташована в АДРЕСА_2 , що, згідно проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, виготовленого колективним підприємством «Житомирводпроект», необхідна для обслуговування нежитлового приміщення корпусу № 101 (прим.36- 43), загальною площею 867,4 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 ».

Однак зазначає, що в самому ж рішенні від 24 грудня 2024 року зазначено про те, що 02 липня 2020 року Житомирська міська рада та ПАТ «Вібросепаратор» внесли зміни до договору оренди земельної ділянки №109 від 12 листопада 2002 року. До того, як були внесені всі необхідні зміни до договору у позивача був обов`язок сплачувати орендну плату і за відповідача.

Звертає увагу, що у 2018 році відповідач уклав договори оренди землі, але сам же намагався перекласти обов`язок зі сплати на позивача у 2021 року (справа № 296/1653/20).

Також, у оскаржуваному рішенні зазначено: «Отже, в період з 2016 року по 09 листопада 2018 року між Позивачем, та Відповідачем не існувало жодних договірних відносин щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 ».

Однак, і у вказаний період Товариство продовжувало сплачувати за оренду землі під нежитловими приміщеннями відповідача. Також зазначено, що відсутність договірних відносин не свідчить про те, що ОСОБА_1 не мав сплачувати за землю або компенсувати оплату за оренду землі позивачу.

Вказує, що місцевим судом не надано оцінку тому, що відповідач, після винесення постанови Житомирським апеляційним судом у справі №296/8549/14-ц від 17 травня 2016 року не почав сплачувати за оренду землі, хоча мав би це робити і саме відповідач був позивачем у справі 296/8549/14-ц.

Крім того, представник звертає увагу, що Житомирським апеляційним судом винесено постанову у справі 296/8549/14-ц 17 травня 2016 року, а договори оренди відповідач уклав із Житомирською міською радою лише у листопаді 2018 року.

Отже, на думку представника позивача, судом першої інстанції не надано оцінку доводам і доказам Товариства щодо того, що відповідач двічі намагається стягнути зі позивача гроші за оренду землі. Адже наявне рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 18 лютого 2022 року по справі № 296/5017/18, яким вирішено стягнути з ПАТ «Вібросепаратор» на користь ОСОБА_1 на відшкодування упущеної вигоди 299 594,39 грн та на відшкодування спричиненої моральної шкоди 300 000,00 грн, а всього 599 594 грн.

ОСОБА_1 ввів в оману, як суд у справі № 296/5017/18, так і суд у справі № 296/5698/24, зазначивши, що ним було сплачено на оренду землі, коли виносилося рішення 18 лютого 2022 року по справі № 296/5017/18.

ПАТ «Вібросепаратор» має право отримати компенсацію витрат по сплаті оренди за землю, яку позивач сплачував замість відповідача під його нежитловими приміщенням з 2016 по 2020 роки.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 30 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У поданому відзиві, ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав та просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, - залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для стягнення із ОСОБА_1 компенсації витрат по сплаті оренди за землю немає, оскільки між сторонами по справі в період із 2016 року по листопад 2018 року не існувало договірних відносин щодо земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 . Крім того, зміни до договору оренди землі від 25 жовтня 2002 року щодо зменшення площі орендованої земельної ділянки не вносилися.

Колегія суддів погоджується з такими висновками мотивуючи таким.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Установлено, що згідно Договору оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2002 року, який зареєстрований 12 листопада 2002 року за № 109, укладеного між Житомирською міською радою та ВАТ «Вібросепаратор», останньому надано в оренду земельну ділянку площею 8,3710 га, строком на 25 років за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.12-14).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ВАТ «Вібросепаратор» перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Вібросепаратор» (том 1 а.с.15-23).

Відповідно до витягу з державного реєстру правочинів ОСОБА_1 придбав об`єкти нерухомого майна: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 з прилюдних торгів та здійснив його державну реєстрацію 24 травня 2011 року (том 1 а.с.84,85).

25 листопада 2015 року Корольовським районним судом міста Житомира (справа №296/8549/14-ц) припинено договір оренди, укладений 25 жовтня 2002 року між ВАТ (на даний час - ПАТ) «Вібросепаратор» та Житомирською міською радою в частині оренди земельної ділянки, загальною площею 0,1735 га, що розташована за адресою яка зазначена вище, яка згідно проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, виготовленого колективним підприємством «Житомирводпроект», необхідна для обслуговування нежитлового приміщення корпусу №101 (прим. 36-43), загальною площею 867,4 м2, яке розташоване в Баранова ( АДРЕСА_1 (том 1 а.с.126-132).

17 травня 2016 року Житомирський апеляційний судом було змінено рішення суду першої інстанції у справі №296/8549/14-ц в частині припинення договору оренди землі і викладено абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визнати припиненим договір оренди землі, укладений 25.10.2002 року між ВАТ (на даний час ПАТ) «Вібросепаратор» та Житомирською міською радою, в частині оренди земельної ділянки загальною площею 0,1735 га (з них : 0,1293 га під будівлею, 0,0442 га для її обслуговування), що розташована в АДРЕСА_2 , яка, згідно проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, виготовленого колективним підприємством «Житомирводпроект», необхідна для обслуговування нежитлового приміщення корпусу № 101 (прим.36-43), загальною площею 867,4 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 » ( (перевірено в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

24 січня 2017 року Корольовським районним судом міста Житомира (справа №296/5417/16-ц) постановлено встановити безстроковий сервітут ОСОБА_1 з правом проходу та проїзду транспортними засобами по наявному шляху на земельній ділянці Публічного акціонерного товариства "Вібросепаратор", площею 0,1402 га (позначеному під №1 у експлікації угідь зведеного кадастрового плану КП "Житомирводпроект", розробленого по формі №6-зем) до нежитлового приміщення корпусу №101 (прим. №36-43) літ. "Б", загальною площею 867,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та розташоване на земельній ділянці площею 442 кв.м., кадастровий номер :06:029:0006 (том 1 а.с.133-134).

23 березня 2017 року Житомирський апеляційний суд рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 24 січня 2017 року змінив, виклавши абзац другий резолютивної частини у наступній редакції:

"Встановити постійний земельний сервітут по наявному шляху на земельній ділянці, що перебуває в оренді ПАТ «Вібросепаратор», площею 0,1402 га (позначеному під №1 у експлікації угідь зведеного кадастрового плану КП «Житомирводпроект», розробленого по формі №6-зем) для проходу, проїзду автотранспорту до нежитлового приміщення корпусу №101 (прим.36-43), загальною площею 867,4 кв.м. по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , та земельних ділянок площею 0,1735 га, що перебувають у користуванні ОСОБА_1 » (перевірено в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

10 грудня 2018 року Корольовським районним судом міста Житомира (справа №296/5653/17) ухвалено рішення, яким зобов`язано ПАТ «Вібросепаратор» утримуватися від дій, які б заважали власнику приміщення використовувати його (приміщення) за призначенням, (на власний розсуд), забезпечити безперешкодний прохід людей та проїзд обслуговуючого автотранспорту через існуючи охоронювані пости (прохідні) та існуючою дорогою, які належать ПАТ «Вібросепаратор» до належного ОСОБА_1 приміщення, (визначеним Гуманковим переліку осіб та автотранспорту). Також зобов`язано адміністрацію ПАТ «Вібросепаратор» угодити з сервітуарієм ОСОБА_1 рівень оплати за користування сервітутом та підписати угоду про умови плати за користування сервітутом.

17 квітня 2019 року апеляційним судом рішення суду першої інстанції у справі №296/5653/17 залишено без змін.

Встановлено, що рішенням Житомирської міської ради № 1068 від 25 червня 2018 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Житомира площею 8,3710 га (кадастровий номер :06:029:0003) по АДРЕСА_1 на сформовані в межах категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 8,1975 га (кадастровий номер :06:029:0012), земельну ділянку площею 0,1293 га (кадастровий номер :06:029:0013) та земельну ділянку площею 0,0442 га (кадастровий номер :06:029:0014). І надано земельну ділянку площею 0,1293 га (кадастровий номер :06:029:0013) та земельну ділянку площею 0,0442 га (кадастровий номер :06:029:0014) в оренду ОСОБА_1 , Відповідачу, для розміщення та експлуатації основних, підсобних, і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по АДРЕСА_1 терміном на 5 (п`ять) років (том 1 а.с.43-44).

09 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та Житомирською міською радою укладено 2 договори оренди землі на земельну ділянку загальною площею 0,1293 га та на земельну ділянку загальною площею 0,0442 га за адресою: АДРЕСА_1 кадастрові номери :06:029:0013 та :06:029:0014.

У цих правочинах вказано, що на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості:

- нежитлове приміщення №109 загальною площею 867,4 кв.м (свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 17.05.2011 №5373 п.3 Розділу Об`єкт оренди) (том 1 а.с.24-35) який в подальшому передано до статутного капіталу ТОВ "Н.К.ЕНЕРГІЯ" та з 01.11.2019 воно має на нього право власності (розмір частки 1/1) інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 10.06.2024 (том 1 а.с.42)

08 серпня 2019 року Житомирська міська рада вказала ПАТ «Вібросепаратор», що необхідно внести зміни до договору оренди земельної ділянки №109 від 12 лютого 2002 року укладеного між ними, оскільки рішенням 36 сесії 7 скликання від 26 червня 2018 року № 1068 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Житомира площею 8,3710 га (кадастровий номер :06:029:0003) по АДРЕСА_1 (том 1 а.с.45)

02 липня 2020 року Житомирська міська рада та ПАТ «Вібросепаратор» внесли зміни до договору оренди земельної ділянки №109 від 12 листопада 2002 року (том 1 а.с.46-52)

Згідно поданих декларації податкове зобов`язання позивача з орендної плати за земельну ділянку площею 8,3710 га становить:

за 2016 рік - 475237,69 грн; за 2017 рік - 217556,51 грн; за 2018 рік - 217556,51 грн; за 2019 рік - 217556,51 грн;; за 2020 рік - 186532,99 грн; , за період січень-червень 2020 року (02.07.2020 внесено зміни до договору оренди земельної ділянки ) - 90648,55 грн, (том 1 а.с.53-77)

15 квітня 2021 року Корольовським районним судом міста Житомира ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову у справі № 296/1653/20 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Вібросеператор», Житомирської міської ради про скасування зобов`язань плати (орендної плати) за користування земельними ділянками згідно договорів №357,358 від 09.11.2018 та покладення зобов`язань цієї плати в сумі 27020,41 грн. на ПАТ «Вібросеператор», оскільки останній чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 (рішення набрало законної сили 10.08.2021 після перегляду судом апеляційної інстанції)

Суд вказав, що безпідставними є вимоги позивача щодо покладання обов`язку сплати орендної плати на ПАТ «Вібросеператор», яке не є стороною договору, а тому така вимога не відповідає умовам договорів оренди, положенням ст. ст.759, 762 ЦК України, ст.96 ЗК України, Закону України «Про оренду землі» (том 1 а.с.78-83).

18 лютого 2022 року Корольовським районним судом міста Житомира ухвалено рішення у справі № 296/5017/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Вібросепаратор» про стягнення упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди, ухвалено стягнути з ПАТ «Вібросепаратор» на користь ОСОБА_1 на відшкодування упущеної вигоди 299 594,39 грн та на відшкодування спричиненої моральної шкоди 300 000,00 грн, а всього 599 594 грн.

Частинами 1, 2 статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни н цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

За частиною третьою статті 7 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161- XIV «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Наведене вище дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі ПК України) визначено, що земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. (підпункт 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України).

За пунктом 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

15 квітня 2021 року Корольовським районним судом міста Житомира залишеного без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову у справі № 296/1653/20 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Вібросепаратор», Житомирської міської ради про скасування зобов`язань плати (орендної плати) за користування земельними ділянками згідно договорів №357, 358 від 09 листопада 2018 року та покладення зобов`язань цієї плати в сумі 27020,41 грн. на ПАТ «Вібросеператор», оскільки останній чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд вказав, що безпідставними є вимоги позивача ( ОСОБА_1 ) щодо покладання обов`язку сплати орендної плати на ПАТ «Вібросепаратор», яке не є стороною договору, а тому така вимога не відповідає умовам договорів оренди, положенням ст. ст.759, 762 ЦК України, ст.96 ЗК України, Закону України «Про оренду землі» (том 1 а.с.78-83).

Так, згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема, зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Отже, рішення у справі №296/1653/20 є приюдиційним щодо періоду з 09 листопада 2018 по 30 червня 2020 року, зокрема про відсутність обов`язку сплати орендної плати ПАТ «Вібросепаратор» за договорами № №357, 358 від 09 листопада 2018 року укладеними між ОСОБА_1 та Житомирською міською радою.

Таким чином, в період з 2016 року по 09 листопада 2018 року між позивачем та відповідачем не існувало жодних договірних відносин щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Крім того, саме судом у справі №296/1653/20 було встановлено відсутність покладення обов`язку на ПАТ «Вібросепаратор» сплачувати орендну плату згідно договорів №357, 358 від 09 листопада 2018 року.

Встановлено, що лише 02 липня 2020 року Житомирська міська рада та ПАТ «Вібросепаратор» внесли зміни до договору оренди земельної ділянки №109 від 12 листопада 2002 року (том 1 а.с.46-52).

У матеріалах справи містяться копії платіжних інструкцій, з яких вбачається, що у грудні 2021 року ОСОБА_1 самостійно оплатив орендну плату (8 платежів), як фізична особа за оренду землі (том 1 а.с.146-153), хоча вони і не містять вказівки за які роки. Але колегія суддів вважає, що це не має правового значення при вирішенні цього спору по суті.

Місцевим судом вірно встановлено, що фактично позивач сплатив орендну плату за земельну ділянку площею 8,3710 га, за адресою: АДРЕСА_1 як в період відсутності договірних відносин ОСОБА_1 будь з ким з цього приводу так і в період з 18 листопада 2018 року по 30 червня 2020 року коли між ОСОБА_1 та Житомирською міською радою було укладено 2 договори оренди від 09 листопада 2018 року.

Отже, відповідач не може відповідати за це, оскільки відсутні будь-які договірні відносини з цього приводу між сторонами і правовими нормами це не передбачено.

Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Згідно пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» - адвоката Мартиненко Юлії Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 24 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді