Номер провадження: 22-ц/813/3383/25
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Смирнова Андрія Ігоровича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Одеській області, третя особа Київський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Одеській області, третя особа Київський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, по якому просить: виключити відомості відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Єдиного реєстру боржників (а.с. 1-14).

11 грудня 2024 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у відкритті провадження за вище вказаним позовом відмовлено (а.с. 16-17).

15 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Смирнов Андрій Ігорович подав апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року. Представник апелянта не погоджується із оскаржуваною ухвалою та вважає, що у відкритті провадження у справі відмовлено необґрунтовано. Так, представник апелянта зазначає, що відносини, які виникли у даній справі мають цивільно-правовий характер, оскільки стосуються права власності, а предмет позову стосується захисту прав позивача як фізичної особи, а не контролю чи оскарження дій державного виконавця, чи перевірки законності таких дій. Крім того, представник апелянта наголошує на тому, що виконавчі документи не були пред`явлені до примусового виконання повторно та за ними закінчилися строки пред`явлення до виконання, відповідно неможливо виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 на підставі постанови виконавця про виключення відомостей про боржника за заявою боржника, а відтак вирішення цього питання, на думку представника апелянта, віднесено до компетенції суду. З огляду на викладене в апеляційній скарзі, представник апелянта просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 23-29).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 9, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судове засідання 20 лютого 2025 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, представник апелянта просив розглядати справу за відсутності апелянта та її представника (а.с. 25 зворот).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України (а.с. 16).

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

При цьому, вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

А згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Схожі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 522/3454/16-ц (провадження № 14-6цс18).

Публічно-правовий спір же, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу. Тобто, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, основним критерієм розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних та цивільних справ є визначення характеру правовідносин, з яких виник спір.

Питання юрисдикційності справ за скаргами на дії державного виконавця вже було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду і з цього приводу зроблено висновок про те, що вказані справи мають розглядатися у порядку того судочинства, у якому ухвалені судові рішення, на виконання яких видано виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню. У порядку адміністративного судочинства розглядаються скарги на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця у виконавчому провадженні, у якому, окрім виконавчих листів, виданих на виконання рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, об`єднані рішення інших органів чи примусово виконуються судові рішення, ухвалені за правилами різних процесуальних законів.

Зокрема, такі висновки містяться в постановах від 14 березня 2018 року в справі № 14-19цс18, від 20 червня 2018 року в справі № 14-207цс18, від 12 вересня 2018 року в справі № 11-675апп18, від 16 січня 2019 року у справі №657/233/14-ц (провадження № 14-447цс18).

З матеріалів справи вбачається, що в АСВП зареєстроване виконавче провадження №61498147 з примусового виконання постанови Ф-18551-50/У, виданої 25 вересня 2019 року ГУ Державної податкової служби в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ГУ ДПС в Одеській області боргу у розмірі 26815,79 грн. Виконавче провадження №61498147 завершене 18 вересня 2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 9). Станом на теперішній час, як роз`яснили у відповіді на запит представника апелянта Київський відділ ДВС у м. Одесі, відсутні підстави для виключення відомостей відносно ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників та скасування інших заходів примусового виконання вимог виконавчого документу, винесених в рамках виконавчого провадження 61498147 (а.с. 10).

Згідно з п. 1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою КМУ «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» від 06 березня 2019 року №227, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

ДПС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, складає стосовно платників податків - фізичних осіб та посадових осіб платників податків - юридичних осіб протоколи про адміністративні правопорушення та виносить постанови у справах про адміністративні правопорушення у порядку, встановленому законом (п.п. 15 п. 4 Положення).

А отже, як вбачається із наявних матеріалів справи, первісний спір щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС в Одеській області боргу виник між фізичною особою та ГУ ДПС в Одеській області (суб`єктом владних повноважень) та, з огляду на складення останніми постанови, містить ознаки публічно-правового спору.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що представник апелянта жодним чином не пояснює в чому полягає порушення права власності ОСОБА_1 , з яким представник апелянта пов`язує цивільно-правовий характер спору (а.с. 24), так як згідно з наявними матеріалами справи виконавче провадження було закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

За таких обставин, оскільки у виконавчому провадженні 61498147 здійснювалось примусове виконання виконавчого документа, виданого центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а первісний спір виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі з тих підстав, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну представника ОСОБА_1 адвоката Смирнова Андрія Ігоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік