Провадження №: 2-з/755/53/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

"14" березня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва, у складі головуючої-судді Хромової О.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гаврищук Наталії Євгеніївни, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шустенко Лілія Сергіївна, про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа

№ 755/19878/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шустенко Л.С., про визнання правочину недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.

07 березня 2025 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Гаврищук Н.Є., через систему «Електронний суд» ЄСІТС подано заяву про забезпечення позову (вхід. від 10 березня 2025 року № 13443).

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , посвідченого Приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Шустенко Л.С.

22 листопада 2023 року, реєстровий номер 1833, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Одночасно з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. Однак, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року по справі № 755/447/24 уже вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, заходи забезпечення позову не скасовано.

Станом на зараз позивач вважає, що арешт, накладений на спірне майно в межах розгляду цивільної справи № 755/447/24 буде знято з підстав відмови позивача ТОВ «Юрпровайдер» від позову внаслідок задоволення позовних вимог відповідачами, та закриття провадження у справі. Судове засідання у справі № 755/447/24 призначено на 10 березня 2025 року, заява про відмову від позову буде розглянуто у вказаному судовому засіданні. Таким чином, арешт, накладений на спірне майно, буде знято у зв`язку із закриттям провадження у справі.

Внаслідок зняття арешту з квартири відповідач отримає можливість розпорядитися своїм майном. У разі відчуження спірного майна виконання рішення у справі № 755/19878/24 не призведе до відновлення порушених прав позивача.

На підставі викладеного просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від

13 березня 2025 року, заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Хромовій О.О. 14 березня 2025 року.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши додатки до неї, дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Заява про забезпечення позову має відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

Згідно із положеннями частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України, до них належать: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті

150 ЦПК України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина десята статті 150 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із пунктами 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня

2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами виник спір з приводу визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шустенко Л.С. 22 листопада 2023 року, реєстровий номер 1833. Предметом вказаного договору є об`єкт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що вказаний правочин вчинено з метою уникнення накладення стягнення на нерухоме майно, в межах примусового виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року по справі № 756/1781/22.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06 листопада 2024 року № 402630186 щодо об`єкта нерухомого майна, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_4 на праві власності належить квартира загальною площею 48,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. Підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу від 22 листопада 2023 року № 1833, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Шустенко Л.С.

З відомостей відкритого порталу даних - Єдиний державний реєстр судових рішень встановлено, що у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 755/447/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний провайдер» до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шустенко Л.С., про визнання правочину недійсним (провадження № 2/755/1191/24).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року по справі

№ 755/447/24 задоволено заяву ТОВ «Юридичний провайдер» про забезпечення позову, вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Станом на дату постановлення цієї ухвали відомості про скасування заходів забезпечення позову у справі № 755/447/24 відсутні, провадження у справі не закрито, рішення не ухвалено.

Таким чином, враховуючи положення статей 149, 150 ЦПК України, відповідні роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України про те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності, а також приймаючи до уваги ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року по справі № 755/447/24, якою вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , який станом на дату постановлення цієї ухвали не скасовано (докази протилежного відсутні), у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гаврищук Наталії Євгеніївни, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шустенко Лілія Сергіївна, про визнання правочину недійсним - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова