Справа № 368/1049/24
Провадження № 2/368/158/25
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"28" лютого 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Токовенко Н.О.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

03.07.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивач просила суд винести рішення, на підставі якого:

1. Розглянути позовну заяву про розірвання шлюбу в порядку спрощеного позовного провадження.

2. Розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , зареєстрований Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 15 Січня 2019 року за актовим записом № 3.

3. Прізвище позивача залишити без змін.

4. Розглянути позовну заяву про розірвання шлюбу за її відсутності.

5. Суду довіряє. Відводів не має.

6. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

7. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

За наявності обставин передбачених Цивільно-процесуальним кодексом України, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

8. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, надіслати винесене судове рішення після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви, в мотивувальній її частині позивачка ОСОБА_1 обгрунтовує наступними обставинами спарави та нормами права:

- Між нею та відповідачем, ОСОБА_2 , зареєстрований шлюб Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 15 Січня 2019 року за актовим записом № 3.

Їхні подружні відносини з відповідачем фактично розірвані. Спільного господарства не ведуть. Шлюб має формальний характер.

Має з відповідачем зовсім різні погляди на життя, за характером не сходяться, що суперечить подальшому сумісному проживанню.

Проживати однією сім`єю не здається для неї можливим, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам.

Рішення Позивача про розірвання шлюбу усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя.

Від сумісного шлюбу маємо неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Надання строку для примирення не потрібно.

Після розірвання шлюбу дитина буде продовжувати проживати разом зі своєю матір`ю.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи:

- судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повідомляю, що мною не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) із тим самим предметом та з тих самих підстав.

Вжиття заходів досудового врегулювання не проводилось. Вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не проводилось.

Докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою відсутні. Усі письмові докази додані до позовної заяви наявні у Позивача.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 18, 110, 112, 113, 115 СК України, керуючись ст.ст. 4, 95, 174, 175, 177, 276 ЦПК України,

03.07.2024 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно, - справа № 368/1049/24, провадження № 2/368/636/24.

17.07.2024 року Кагарлицьким районним судом Київської області в порядку ст. 187 ЦПК України, та ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних», - було здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, - щодо доступу до персональних даних відповідача фізичної особи, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, - щодо місця реєстрації відповідача - фізичної особи.

24.09.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла довідка про місце реєстрації відповідача, - фізичної особи, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після надходження інформації про реєстрацію відповідача фізичної особи суд застосував положення ч. 1 ст. 187 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України (абз. 2) - якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

25.09.2024 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 187, 189, 197 200 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 11 год. 00 хв. 25.10.2024 року.

25.10.2024 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 10 год. 00 хв. 06.12.2024 року в зв`язку з неявкою сторін.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 06.12.2024 року, позивачка ОСОБА_1 - не з`явилася, проте, - в матеріалах справи міститься письмова заява позивачки, в якій позивачка посить суд слухати справу без її участі, просить суд задовольнити позов, категорчно заперечує проти надання терміну на примирення, після розірвання шлюбу бажає мати прізвище « ОСОБА_4 », судові витрати не бажає стігувати з відповідача, так як судові витрати залишає за собою.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 06.12.2024 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча повідомлявся судом про день, час та місце слухання справи.

Відповідач ОСОБА_2 не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву у строки, які вказані в судовій ухвалі про відкриття провадження, відповідач не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність.

З огляду на вищевказане, - суд визнав повторну неявку відповідача ОСОБА_2 в підготовче судове засідання, яке відбулося 06.12.2024 року, - неповажною, та, відповідно, - такою, яка не перешкоджає проведенню підготовчого судового засідання.

06.12.2024 року Кагарлицьким районним судом Київської області проведено підготовче судове засідання (без участі сторін по справі), по результатах якого на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 год. 00 хв. 21.01.2025 року.

21.01.2025 року слухання справи відкладено на 14 год. 00 хв. 28.02.2025 року в зв`язку з неявкою відповідача.

В судове засідання, яке відбулося 28.02.2025 року, позивачка ОСОБА_1 , - не з`явилася, проте, - в матеріалах справи міститься письмова заява позивачки ОСОБА_2 , в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити, категорично заперечує проти надання терміну на примирення, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « ОСОБА_4 », судові витрати не бажає стягувати з відповідача так як залишає їх за собою.

В судове засідання, яке відбулося 28.02.2025 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча повідомлявся судом про день, час та місце слухання справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК «Заочний розгляд справи».

Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи:

1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Як вбачається з позиції сторони позивача, - позивача ОСОБА_1 , яка висловлена вписьмовій заяві, - сторона позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, та, відповідно, - не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, - відпорвідач ОСОБА_2 , - неодноразово повідомлявся судом про день, час та місце слухання справи, проте, в судове засідання не з`явився 4 (чотири) рази поспіль, причому кожну неявку відповідача в судові засідання, - суд визнав неповажною.

Відповідач ОСОБА_2 не надіслав на адресу суду письмову заяву про неможливість прибуття в судове засідання, не повідомив про причини своєї неодноразової неявки, не надіслав на адресу суду заяву про відкладення слухання справи, не подав відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надіслав заяви про слухання справи у його відсутності, відповідно, - його неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною, та такою, яка не перешкоджає розгляду справи по суті без участі відповідача, - з винесенням заочного рішення.

Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи:

1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення:

1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення:

1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення:

- учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з довідки, яка видана 09.09.2024 року Управлінням відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, - відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується тієї обставини, що с. Слобода наразі відноситься до Обухівського району, а справа слухається не в Обухіському районному суді, а в Кагарлицькому районному суді Київської області, то суд зазначає наступне:

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807/ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», - с. Слобода, - відноситься до Обухівського району Київської області.

Разом з тим, відповідно до роз`яснення наданого Радою Суддів України, до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно - територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, - місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою, а так як с. Слобода раніше входила до Кагарлицького району Київської області, то дану справу слід слухати в Кагарлицькому районному суді Київської області.

Відповідно, враховуючи місце реєстрації відповідача фізичної особи, та враховуючи положення ч. 1ст. 27 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, - так як дана позовна заява подана за місцем проживання фізичної особи відповідача, отже, - в даному випадку має місце загальна підсудність, - підсудність за місцем проживання відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по даній справі є фізична особа ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Київ, громадянка України, паспорт громадянки України, ID картка № НОМЕР_1 , виданий 14.03.2019 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактична місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідачем по справі є фізична особа, ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Слобода Кагарлицького району Київської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.

- 15 січня 2019 року позивач ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , відповідачем по справі.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане 15 січня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець село Слобода Кагарлицького району Київської області, громадянин України, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Київ, громадянка України, - зареєстрували шлюб 15 січня 2019 рокуу, про що 15.01.2019 року складено відповідний актовий запис за № 3.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_4 .

Дружини ОСОБА_4 .

Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вищевказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , яке видане 03 липня 2013 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в село Слобода Кагарлицького району Київської області, про що 03 липня 2013 року складено відповідний актовий запис за № 3.

В графі «Батьки» зазначені:

Батько ОСОБА_2 , - громадянин України, - відповідач по даній справі.

Мати ОСОБА_6 , - позивачка по даній справі (змінила своє прізвище в подальшому внаслідок реєстрації шлюбу з відповідачем).

Спору про місце подальшого проживання спільної малолітньої дитини у сторін немає, - дитина залишається жити з матір`ю, - позивачкою по справі.

Сторони розривають шлюб вперше.

Відомостей про вагітність позивачки в матеріалах справи немає.

Майнового спору між сторонами немає.

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_2 станом на час винесення рішення не проживають спільно, як одна сім`я, - більше 9 ми місяців, окрім того, ще на час спільного проживання між сторонами в них на протязі тривалого часу (більше пів - року) існували усталені неприязні відносини, що слугувало виникненню сварок між сторонами, що лише сприяло погіршенню відносин між подружжям.

Позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, відповідно, - практично не спілкуються між собою, відповідно, спільного сімейного життя не мають, спільного бюджету не мають, більше того, - практично не спілкуються між собою, а їх епізодичне спілкування обумовлене лише наявністю спільної малолітньої дитини.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно сімейні відносини з відповідачем ОСОБА_2 , категорично бажає не тільки фактичного припинення шлюбу ( що вже є здійсненим фактом на протязі більше, як 6 місяців), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить її інтересам.

Що стосується відповідача ОСОБА_2 , - він не з`явився в судові засідання, що і послугувало для суду підставою для винесення заочного рішення.

Враховуючи категоричну позицію позивачки, так і інертну позицію відповідача, які спрямовані на розірвання шлюбу, та враховуючи фактичні обставини справи, які судом викладено вище, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам повнторного строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного, та надання такого терміну на примирення буде шкодити як інтересам позивача, так і інтересам малолітньої дитини.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, в даному випадку відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивачки ОСОБА_1 , - в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, так присутня і пряма опосередкована згода відповідача ОСОБА_2 на розірвання шлюбу, що, на думку суду, - є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам малолітньої дитини.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - більше пів року, - відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально на протязі вже близько 9 ти місяців, - завдяки його державній реєстрації, хоча нормальних, фактичних шлюбно сімейних відносин немає понад розумні строки, (близько року), відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, - між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між сторонами, та дані негативні відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін на різних житлових площах, в різних населених пунктах, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - більше 6 ти місяців, - не проживають як чоловік та жінка, у позивачки ОСОБА_1 відсутнє бажання підтримувати будь які відносини з відповідачем ОСОБА_2 , що, на думку суду, - є обопільним, в сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо, - що обумовлено тими обставинами, що сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, та не бажають більше проживати спільно, як одна сім`я, - з огляду на обставини, які судом зазначено вище.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини, так і інтересам малолітніх дітей.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, - з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце як пряма, визначена воля позивачки ОСОБА_1 на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві та у письмовій заяві, яка надійшла до суду, та в опопсередкованій позиції відповідача ОСОБА_2 , - яка має прояв у його неявках в судові засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони фактично не підтримують шлюбно сімейних відносин тривалий час, - більше 6 ти місяців, спорів майнового спору між сторонами немає, спору щодо проживання малолітньої дитини у сторін немає, - дитина залишається проживати з матір`ю, - позивачкою по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам малолітньої дитини, існування даного шлюбу не становить цінності ні для сторін по справі, ні для держави.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, яке буде мати позивачка після розірвання шлюбу, то суд зазначає, що внаслідок реєстрації шлюбу, який розривається даним рішенням, позивач змінила своє прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_4 », та після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити собі прізвище, яке отримала внаслідок реєстрації шлюбу, що розривається в судовому порядку, (шляхом подання відповідної письмової заяви до суду), а тому суд приходить до висновку щодо задоволення клопотання позивачки щодо залишення їй після розірвання шлюбу прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, що розривається в судовому порядку, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки ОСОБА_1 , - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, що розривається судом, - « ОСОБА_4 », причому, суд зазначає, що в даному випадку вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивачки, як це передбачено нормою сімейного права, зокрема, - положенням ст. 113 СК України, так як під час вирішення даного питання думка відповідача ОСОБА_2 , - судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому Законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Проте, - позивачка ОСОБА_1 заявила клопотання про те,щоб залишити судові витрати за нею, не стягуючи такі витрати з відповідача на її кеористь, а тому судові витрати слід залишити за позивачкою.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, - позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачкою ОСОБА_1 ;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, та, - зважаючи на обставини справи, встановлені в судовому засіданні, - примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивачки та малолітньої дитини, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 15 січня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області між ОСОБА_9 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м. Київ, громадянкою України, паспорт громадянки України, ID картка № НОМЕР_1 , виданий 14.03.2019 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ), та ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Слобода Кагарлицького району Київської області, громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане 15 січня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 3 від 15 січня 2019 року, - розірвати.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_10 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженці м. Київ, громадянці України, паспорт громадянки України, ID картка № НОМЕР_1 , виданий 14.03.2019 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ), - залишити прізвище, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, що розривається в судовому порядку, - « ОСОБА_4 ».

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене на умовах та в порядку, який передбачено ст. 284 ЦПК України.

Згідно ст. 284 ЦПК України:

- заочне рішення може буте переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

- заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

- строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На підставі ч. 5 ст. 272 ЦПК України надіслати копію даного рішення сторонам по справі протягом двох днів з дня його складення.

Суддя: Закаблук О.В.