Справа № 465/2975/24
Провадження 2/465/598/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14.03.2025 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді Кушнір Б.Б., з участю секретаря Швед О.Р., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Ларіонова Р.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Моя країна» про захист прав споживачів та стягнення пені,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Моя країна» (далі також ТОВ «ДК «Моя країна», відповідач), в якому просив стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Моя країна» на користь ОСОБА_1 5 365 974 (п`ять мільйонів сто триста шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 39 коп. пені.

В обґрунтування позову зазначає, що 27 червня 2019 року між ним та Товариством з обмеженою Відповідальністю «Девелоперська компанія «Моя країна» укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № МК108/13/13/51-МП, за яким відповідач зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти у власність майнові права на житлове приміщення трьохкімнатну квартиру (будівельний АДРЕСА_1 .

Відповідно до додаткової угоди № 2 до договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № МК108/13/13/51-МП від 27 червня 2019 року, планове закінчення будівництва і введення об`єкта в експлуатацію 31.03.2022.

Свої зобов`язання позивач за договором виконав та сплатив відповідачу вартість квартири, яка згідно п.3.1. договору становила 50 246,22 доларів США за обмінним курсом на день здійснення платежу 1 355 044,00 гривень, що підтверджується актом взаєморозрахунків з покупцем від 06.04.2022.

Однак, відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання по будівництву квартири та передачі її у власність позивача не виконав. Тому вважає, що наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності, визначеної ч. 5 ст. 10 Закону україни «Про захист прав споживачів», а саме стягнення пені. У зв`язку з чим вказує, що порушено його право як споживача, а тому він вимушений звернутись за захистом своїх прав до суду із даним позовом.

Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Мартинишин М.О.

12.11.2024 дана справа передана судді ОСОБА_2 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2024 у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_3 та відповідно до розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова Турчак М.І. №251/Р від 12.11.2024.

Ухвалою судді від 13.11.2024 дану цивільну справу прийнято до провадження суддею Кушнір Б.Б. та призначено розгляд справи по суті за участю сторін.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні до викладеного у позовній заяві та відповіді на відзив. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив повністю, надав аналогічні пояснення, викладеним у відзиві на позовну заяву та до заперечень на відповідь на відзив. Зазначає, що ТОВ «ДК «Моя країна» не виконує для позивача жодних робіт, відтак пеня передбачена п.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за невиконання умов договору підряду, не може застосовуватись до Договору купівлі-продажу майнових прав № МК108/13/13/51-МП від 27 червня 2019 року. Просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Окрім того, представник відповідача подав заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку із несплатою позивачем судового збору при зверненні з даним позовом, заперечуючи факт, що позовна вимога не оплачується судовим збором відповідно до ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 15 ЦК України ,кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, що 27 червня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Моя країна» (продавець) та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № МК108/13/13/51-МП, за яким продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язувався прийняти у власність майнові права на житлове приміщення квартиру (будівельний АДРЕСА_2 під`їзд, 13 поверх, проектна загальна площа квартири 94 кв. метрів, 3 кімнати), розташовану в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою АДРЕСА_3 .

Згідно до додаткової угоди № 2 до договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № МК108/13/13/51-МП від 27 червня 2019 року, від 26.01.2021, сторони дійшли до спільної згоди викласти п.2.2 Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № МК108/13/13/51-МП від 27 червня 2019 року у наступній редакції: «планове закінчення будівництва і введення об`єкта в експлуатацію - 31.03.2022р.».

Згідно п.3.1. Договору, ціна майнових прав на нерухоме майно за цим договором - гривневий еквівалент 50 246,22 доларів США за обмінним курсом на день здійснення платежу, обчисленим згідно з нормами п.36. Договору, що на дату укладення договору купівлі-продажу деривативу складає 1 316 000,00 гривень.

Згідно пунктів 7.1 та 7.2. Договору, сторони несуть відповідальність у відповідності із чинним законодавством України та у випадках передбачених Договором. За порушення умов цього договору вина сторона відшкодовує іншій стороні документально підтверджені збитки у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Відшкодування збитків не звільнює сторони від виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Позивач зобов`язання за договором виконав повністю та сплатив відповідачу вартість квартири, що підтверджується актом взаєморозрахунків з покупцем №000000007 від 06.04.2022, про що такожне заперечується сторонами у справі. Проте, на час подання позивачем позову будинок не введено в експлуатацію.

У зв`язку з чим, позивач на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з відповідача пеню за кожний день прострочення виконання зобов`язання з 21.11.2022 по 01.04.2023 у розмірі 5 365 974, 39 гривень.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 638 ЦК України зазначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення частини першої статті 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).

Звертаючись до суду із позовом позивач посилався на порушення позивачем строку введення будинку в експлуатацію, яке було заплановано - 31.03.2022, а тому вважає, що він має право на стягнення з відповідача пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Суд зауважує, що приписи статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлюють права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг).

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Поряд з цим, продавець - це суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації (пункт 18 частини першої статті 1 зазначеного закону).

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Робота - це діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 21 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У зобов`язаннях по виконанню робіт на одного з контрагентів покладається обов`язок виконати роботу, яка б завершувалась досягненням певного матеріального результату, а у зобов`язаннях про надання послуг діяльність контрагента спрямована на вчинення юридичних і фактичних дій, які безпосередньо не породжують матеріальних наслідків або зовсім не повинні завершуватися матеріальними наслідками, тобто споживання послуги має місце в процесі її надання, на відміну від роботи, споживання результатів якої зазвичай не збігається з часом її виконання.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

За змістом пункту 1.1 Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № МК108/13/13/51-МП від 27 червня 2019 року,відповідач зобов`язувався передати позивачу у власність майнове право на квартиру, що знаходиться у будинку, а позивач зобов`язувався сплатити відповідачу ціну продажу майнового права згідно з умовами цього договору та прийняти майнове право.Пунктом 1.3. Договору передбачено порядок передачі визначеного у договорі купівлі-продажу нерухомого майна.

Зазначене цілком відповідає характерним ознакам договору купівлі-продажу. Отже спірний договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № МК108/13/13/51-МП від 27 червня 2019 рокуне є договором підряду чи договором про надання послуг.

Сторони погодилися з такими умовами договору, заперечень щодо їх формулювань не висловлювали в судовому порядку, а також не заявляли про недійсність умов зазначеного вище договору купівлі-продажу.

Отже, відсутні правові підстави для стягнення з продавця за договором купівлі-продажу майнових прав пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що така пеня підлягає нарахуванню у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) виконавцями робіт і надавачами послуг, а не продавцями товарів.

Таким чином, зміст договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру дозволяє дійти висновку про те, що між сторонами не виникло правовідносин з надання послуг або виконання робіт, предметом договору були майнові права на квартиру.

Враховуючи те, що за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № МК108/13/13/51-МП від 27 червня 2019 рокувідповідач не брав на себе зобов`язань виконати певні будівельні роботи чи надати певні послуги позивачу, а відтак суд вважає про відсутність правових підстав для стягнення з ТОВ «ДК «Моя країна», яке виступає продавцем майнових прав у спірних правовідносинах, до відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг).

Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 369/10606/17 та від 15 червня 2022 року у справі № 711/1032/21, з якими погодився Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду погодився у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 759/9026/21 та не знайшов підстав для відступу від них.

Верховний Суд у постанові від 17.05.2023 року справа №591/19/20 зробив висновок, що положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» про стягнення пені не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору інвестування у будівництві житла (купівлі-продажу майнових прав).

Згідно постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 759/9026/21, на правовідносини, які виникли на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, стороною яких є фізична особа, метою якої є придбання житла для власних потреб, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє стверджувати, що вона поширюється на договори підряду та договори про надання послуг. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли з договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відсутні правові підстави для стягнення з продавця за договором купівлі-продажу майнових прав пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що така пеня підлягає нарахуванню у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) виконавцями робіт і надавачами послуг, а не продавцями товарів. Способи захисту прав покупця за споживчим договором купівлі-продажу передбачені статтями 8, 9 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду слід відмовити, а позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за несвоєчасне виконання зобов`язання за Договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, задоволенню не підлягають.

Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на вищенаведене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а тому суд вважає позовні вимоги безпідставними та недоведеними, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 211, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

в и р і ш и в:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Моя країна» про залишення позову без розгляду - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Моя країна» про захист прав споживачів та стягнення пені відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Моя країна», , місцезнаходження: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 108.

Дата складення повного судового рішення 14.03.2025.

Суддя Кушнір Б.Б.