Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1544/24
Провадження № 2/382/79/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2025 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

за участю секретаря Захарук Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин Київської області справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Яготинського районного суду Київської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до вимог якого просив стягнути заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 69063,97 грн., судові витрати та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 9200 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 27.07.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту 591056031 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 48 892,00 грн. строк кредиту 36 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 19,99% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 48 892,00 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.09.2021 загальний розмір заборгованості становив 69063,97 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 40 222,64 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 28 841,33 грн.

20.09.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором 591056031 від 27.07.2019 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за ОСОБА_1 станом на 20.09.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 69063,97 грн.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 02.09.2024 відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.

19.11.2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Карпович В.Д. надійшов відзив з котрого вбачається, що даний позов не визнають, посилаючись на наступне:

В позові до суду позивач вказав, що згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.09.2021 р. загальний розмір заборгованості становив 69063,97 грн. яка складалась з тіла кредиту в розмірі 40222,64 грн, та заборгованості по відсоткам за користування кредитом 28 841,33 грн. Просили суд стягнути з відповідача вказану суму.

Як видно із графіка платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, відповідачем на виконання умов кредитного договору від 27.07. 2029 р. укладеного між ним та АТ «Альфа - Банк» були сплачені банку кошти в розмірі 32301,00 грн. Із даної суми банком кошти в розмірі 8 000,00 грн були зараховані як погашення тіла кредиту, 12 070,07 грн зараховані як відсотки за користування кредитом та 11 552,57 грн зараховані як комісія.

Як видно із даного графіку останній платіж відповідача було проведено 20.09. 2021 р. у розмірі 500 грн. Дані кошти банком були зараховані як відсотки за користування кредитом .

Як видно із виписки по особовим рахункам з 27.07.2019 по 20.09. 2021 р. відповідач 13.01. 2021 р. начебто сплатив на рахунок банку кошти в розмірі 500 грн. - як сплату відсотків за користування кредитним договором, та цього ж дня сплатив іде кошти на рахунок банку в розмірі 500 грн. як сплату заборгованості за кредитним договором. Проте як видно із графіку платежів 13.01.2021 року банком було отримано від відповідача 500 грн. які були зараховані банком як відсотки за користування кредитом, тобто відповідач сплатив лише один платіж в розмірі 500 грн., а не два платежі як вказано із виписки по особовим рахункам..

Крім цього, як видно із графіка платежів, відповідачем було проведено останню сплату коштів 20.09. 2021 р. в розмірі 500 грн., які банком були зараховані як відсотки за користування кредитом. Разом з тим, як видно із виписки по особовим рахункам, на рахунок банку від відповідача надійшли 500 грн. які банком були зараховані як відсотки за кредитним договором та 500 грн. які банком були зараховані як сплату за кредитним договором. Як видно із пояснення відповідача ( в телефонному режимі так як відповідач із березня 2022 року перебуває на " фронті" із за відсутності коштів він вказані кошти банку не платив.

Платежі від 13.01 та 20.09. 2024 р зараховані банком на різні рахунки, а в платежі від 20.09. 2024 не вказаний платник платежів.

Допускають, що платіж від імені відповідача від 20.09. 2021 року могло бути проведено позивачем, з метою продовження строку позовної давності.

Крім цього, банком не наведено та не додано до суду детальний розрахунок нарахування відсотків за кредитним договором та нарахування комісії.

В позові до суду позивач просив стягнути із відповідача 28 841,33 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Проте як видно із графіка платежів та розрахунків розмір заборгованості по сплаті відсотків за користування кредиту становить 5 826,46 грн.

Разом з тим, відповідачу не було відомо про передачу його боргу АТ «Альфа-Банком» ТОВ « Фінансова компанія « ЕлітФінанс».

Таким чином, в зв`язку з недоведеністю позовних вимог прошу відмовити в задоволенні позову.

19.11.2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Карпович В.Д. надійшли клопотання про винесення ухвали про розгляд справи у загальному позовному провадженні та про витребування від відповідача ТОВ "Фінансової компанії "Еліт Фінанс" оригінали первинних банківських документів за особовими рахунками за період з 27.07.2019 року по 20.09.2021 року, та детальний розрахунок нарахування відсотків за користування кредитом та комісії та опис послуг із розрахунково-касового обслуговування за які встановлена комісія та діючий тариф.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 02.12.2024 ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.

03.12.2024 року від директора ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" В.Г. Наваренко надійшла відповідь на відзив з котрої вбачається, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНЄ» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись із позовом, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позов не визнає.

Свої заперечення Відповідач мотивує тим, що:1) Відповідач ставить під сумнів факт отримання Кредитних коштів; 1) Відповідач вказує на можливість ідентифікувати Відповідача.

Частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У зв`язку з грубим порушенням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором щодо вчасної сплати платежів по кредиту, по відсоткам за користування кредитом, ТОВ "ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» з метою захисту свого майнового права прийняло рішення про стягнення суми боргу.

Відповідно до ст.ст.15, 19, 20 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизначну або оспорювання. Особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлювані договором або актами цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на розсуд. ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» обрало передбачений положеннями чині законодавства спосіб захисту - стягнення суми боргу в судовому порядку.

Щодо тверджень Відповідача про не згоду з розрахунком заборгованості Кредитному договору.

Так, Верховний Суд у постановах: від 19.10.2022 № 501/19/17; від 22.06.2022 296/7213/15; від 19.01.2022 № 199/5072/19; від 19.01.2022 № 204/3530/17 зазначає, що суди не погоджуються з боргом заявленим банком до стягнення, як таким, що не відповідає правильному розрахунку, то суди повинні самі навести розрахунок боргу та описати з правової точки зору чому саме в такому розмірі повинен борг та чому платежі заявлені банком не можуть бути стягнуті.

З наведеної практики Верховного Суду вбачається, що при незгоді з сумою заборгованості відповідач може надати власний контр-розрахунок, однак, ненравильний розрахунок заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи щодо відсутності детального розрахунку заборгованості є формальними та декларативними, відповідачем не зазначено про те, які саме додаткові відомості та на якій правовій підставі мав би зазначити позивач.

Окрім того, Клопотання Відповідача щодо витребовування первинних документів Банківського обліку, повідомляємо суд, що зазначені документи ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» згідно договору факторингу не отримував.

При цьому, безпідставними є доводи відповідача про те, що лише первинними документами може підтверджуватися обставина надання грошових коштів у безготівковій формі, а таких позивачем нібито надано не було. Зокрема, відповідачем не обґрунтовано, яким конкретно вимогам не відповідають документи, надані позивачем, та чому судом не може бути прийнято до уваги відповідні докази, які відповідають усім вимогам, встановленим статтями 77 - 80 ЦПК України та належним чином підтверджують і обставину невиконання кредитного зобов`язання відповідачем, і факт виконання кредитного зобов`язання банком.

Про можливість прийняття відповідних доказів та встановлення вищевказаних обставин на їх підставі свідчить і чисельна судова практика, де факт наявності заборгованості підтверджувався саме розрахунком заборгованості, що також підтверджується висновком Верховного Суду, зробленим у Постанові від 30 вересня 2022 року у справі № 359/4409/16 «Доводи касаційної скарги про те, що в оскаржуваних рішеннях судами не обґрунтовано розмір та складові заборгованості, а також не наведено доказів, які підтверджують такий розмір, не заслуговують на увагу, оскільки суди на підставі належним чином оцінених доказів, взявши до уваги, зокрема, наданий банком розрахунок заборгованості, який не спростований позичальником, встановили наявність простроченої заборгованості позичальника за кредитним договором.

При цьому, доцільно також навести інший висновок Верховного Суду, викладений у Постанові Верховного Суду від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 «У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № б1-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № б1-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № б1-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. (...) Відповідачі не надали власного розрахунку заборгованості з обґрунтуванням його правильності та повноти на спростування розрахунку, наданого банком. За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що наданий банком розрахунок заборгованості за Кредитним договором у сукупності з випискою з рахунку позичальника та іншими доказами є належним ф допустимим доказом».

У зв`язку з вищенаведеним, вважаємо, що доводи відзиву є необгрунтованими, безпідставними та такими, що жодним чином не спростовують доводів позовної заяви та підстав позову.

Враховуючи вищевикладене просить позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» -задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 23.01.2025 року клопотання представника відповідача щодо витребування доказів задовольнити частково. Зобов`язано ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ ФІНАНС" надати до Яготинського районного суду Київської області оригінали документів доданих до позовної заяви для огляду в судовому засіданні. Зобов`язано ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ ФІНАНС" надати розрахунок нарахування відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 591056031. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження .

Представник позивача звернувся до суду із заявою, в котрій просив розглядати справу у його відсутність, вимоги позову підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що 27.07.2019 між АТ « Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сум, 48,892 грн. строком на 36 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 19,99 % річних.

Відповідно до угоди про надання кредиту:

П. 1 Під час користування Кредитом Банк надав Позичальнику послуги з розрахунково- касового обслуговування у порядку та на умовах що визначено цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода: за надання Кредиту 0,0% Від суми кредиту, за обслуговування Кредиту 2,75% від суми кредиту зазначеної в цьому акцепті без ПДВ.

Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки Банку сплачується згідно діючих тарифів невід`ємною частиною Договору.

Дата повернення кредиту 29.07.2022 року. Кредит надається Позичальнику для власних потреб у розмірі 38 000 грн, оплата страхового платежу становить 889 грн.. О6ов`язковий мінімальний платіж складає 5% від суми загальної заборгованості за відновленою кредитною лінією, але не менше 50 грн.. Дата сплати ОМП визначається відповідно до умов Додатку №4 до Договору, платежі з повернення кредиту здійснюються відповідно до Договору. Примірний графік та розрахунок сукупно, вартості, наведений в тарифах, які є невід`ємною частиною Договору.

Всі відносини між позичальником та Банком, що не врегульовані цією Угодою, регулюються договором, який визначає всі інші істотні умови користування Кредитом, додатково до тих, що вказані в Угоді. Угода є невід`ємною часиною Договору. Таким чином до суду не надано діючий Тариф Банку який є невід`ємною частиною Договору та сам Договір про надання кредиту.

Встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2, 75 % від суми кредиту, що становить 1 344,53 грн щомісячно, відповідач не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови підпункту 6) пункту 1 кредитного договору є несправедливими.

Відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту відповідач сплатив банку кошти за користування кредитом в розмірі 32 301,00 грн. із цієї суми банк зарахував кошти в розмірі 8 669,36 грн. як тіло кредиту, 12 079,07 грн. як відсотки за користування кредитом та 11 552,57 грн. комісії за обслуговування кредиту.

При цьому, загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування (11552,57 грн) перевищує кошти зараховані як тіло кредиту (8669,36 грн.) та майже рівняється загальному розміру процентів за користування кредитом (12079,07 грн.), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.

Заборгованість по комісії за обслуговування кредиту банк нараховував із розрахунку 1 344,53 грн. щомісячно.

Позивача не було позбавлено можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються Банком за таку плату.

Разом із тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг із розрахунково-касового обслуговування, за які встановлена вказана комісія.

При цьому відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

У Постанові Верховного суду України від 13 липня 2022 року, у справі за № 496/3134/19 вказано наступне; П.31.12, Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

П. 31.28 Відповідно до частини 5 ст. 12 Закону України « Про споживче кредитування» - умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами встановленими цим Законом, є нікчемними.

П.33.5, Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину) обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Вважає, що умови кредитного договору від 27.07.2019 р. щодо встановленої комісії, є нікчемними, а тому кошти сплачені відповідачем в погашення кредиту та які зараховані банком як комісія за обслуговування кредиту у розмірі 11 552, 57 грн. необхідно зарахувати у розмір відшкодування тіла кредиту, зменшивши розмір тіла кредиту на вказану суму, стягнувши із відповідача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 28 670,07 грн.

Крім цього, в позові до суду позивач вказав, що згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.09.2021 загальний розмір заборгованості становив 69 063,97 грн, яка складалась з тіла кредиту в розмірі 40222,64 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 28 841,33 грн.

Разом з тим, як видно із графіка платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, сума заборгованості по відсотках за користування кредитом становить 5 826,46 грн, а не 28 841,33 грн. як вказав позивач в позовній заяві та яку просив незаконно стягнути із відповідача. В суму заборгованості по відсотках що становить 5 826, 46 грн, позивач незаконно врахував суму заборгованості по комісії що становить 23 014,07 грн..

Вимоги про стягнення із відповідача коштів (комісії за обслуговування кредиту) позивач в позові до суду не пред`являв.

Також представником відповідача заявлено клопотання про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 9200 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що позивач сплатив адвокату Литвиненко О.І. кошти як оплату згідно договору № 03-07/24 від 03 липня 2024 р. про надання правничої допомоги в розмірі 9200 грн. В матеріалах справи міститься - копія платіжної інструкції № 1097 від 07.03. 2024 р. із якої видно що на рахунок адвоката Макєєва Віталія Миколайовича банк здійснив оплату згідно договору № 05-10/23 про надання правничої допомоги від 05. 10 2023 року в розмірі 7 100 грн. При матеріалах відсутні копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю видане на ім`я Макєєва В.М., договір про надання правничої допомоги укладений між банком та адвокатом Макєєвим В.М. на надання правничої допомоги, Акт приймання- передачі наданих послуг складений адвокатом Макєєвим В.М. та затверджений позивачем. При таких обставинах просить суд у вимогах позивача в частині стягнення коштів із відповідача за надання юридичних послуг, відмовити.

Судом встановлено, що 27.07.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту 591056031 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 48 892,00 грн., строк кредиту 36 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 19,99% річних. (а.с.5-8, 89-90)

20.09.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором 591056031 від 27.07.2019 року. (а.с.9-18)

Згідно з розрахунком заборгованості за ОСОБА_1 станом на 20.09.2021 року обліковується заборгованість та міститься виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с.19-38).

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: - припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; - зміна умов зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Великої Палати ВС від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) https://reyestr.court.gov.ua/Review/105423479, з врахуванням того, що позивачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, ВП ВС дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позивачкою та відповідачем, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Щодо способу захисту порушеного права Велика Палата ВС зазначила, що якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті. Якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то зазначає цей висновок у мотивувальній частин судового рішення як обґрунтування висновку по суті спору.

Отже, з врахуванням тверджень представника відповідача щодо нікчемності певних умов договору споживчого кредиту, то слід враховувати той факт, що відповідного позову відповідачем не подано було до суду, що стосується нікчемності певних умов договору, як і не надано відповідних підтверджень, та враховуючи постанову Великої Палати ВС від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, відсутність зустрічного позову, наявні позовні вимоги, та розгляд даної справи в межах позовних вимог.

Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також враховуючи сплачені кошти відповідачем в тому числі і за комісію по обслуговуванню кредиту, період її нарахування, об`єм наданих послуг та залишок наявної заборгованості по тілу кредиту в розмірі 39 562, 07 гривень, заборгованість по відсотках за користування кредитом складає 5826, 46 гривень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України).

Судом встановлено, що 03.07.2024 року між ТОВ « Фінансова Компанія « Еліт Фінанси» та адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною укладено договір № 03-07/24 про надання правничої допомоги підписаний обома сторонами. Надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС№ 9430/10 видане 18.09. 2020 р. на ім`я адвоката Литвиненко Оксани Ігорівни, та згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 15.07. 2024 року складений адвокатом Литвиненко О.І. із якого видно що вартість юридичних послуг, первинна консультація, правовий аналіз наявних документів та підготовка позовної заяви становить 9 200 грн. На акті маються підписи позивача та адвоката Литвиненко О.І. Згідно платіжної інструкції №3586 від 29.07.2024 року вбачається, що адвокату позивачем сплачено за послуги згідно договору №03-07/24 в сумі 9200,00 грн. (а.с.39-41,97)

Враховуючи категорію справи, а також обсяг наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, з врахуванням часткового задоволення позову, вважаю необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Враховуючи викладене за кредитним договором №591056031 від 27.07.2024 року з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 45388,53 грн. і відповідно до задоволених вимог слід стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 1998,48 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1-13, 19, 76-81, 95, 128, 141, 259, 263-265, 273, 274, 280-289 ЦПК України, ст.ст.526, 536, 611, 625, 1048, 1046, 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ ФІНАНС" м.Київ пл.Солом`янська, 2 () 45388 (сорок п`ять тисячі триста вісімдесят вісім) гривень 53 (п`ятдесят три) копійки заборгованості за кредитним договором, а також 1998 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 48 (сорок вісім) копійок судових витрат сплачених позивачем та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 (однієї тисячі)гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 14 березня 2025 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14.03.2025 року.

Суддя Кисіль О. А.