Справа № 505/4395/24
Провадження № 2/505/1687/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2025 Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Івінського О.О.

секретаря судового засідання - Мароли К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 20 листопада 2024 року звернулася до суду із позовом до Подільської міської ради Подільського району Одеської області, та просить визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на: - земельну ділянку площею 0,0987 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» (кадастровий номер :02:005:0008) за адресою: АДРЕСА_1 ; - земельну ділянку площею 0,0322 га з цільовим призначенням «для ведення індивідуального садівництва» (кадастровий номер :02:005:0009) за адресою: АДРЕСА_1 .

Свою вимогу мотивувала тим, що позивач володіє та користується земельними ділянками площею 0,0987 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,0322 га з цільовим призначенням ведення індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 . Володіє та користується ними оскільки 29.06.2006 придбала у ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де серед умов цього договору міститься п.1, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язувався після отримання ним Державних актів про право приватної власності на землю скласти окремий договір купівлі-продажу земельних ділянок. Державні акти на вищезазначені земельні ділянки було видано 09.01.2007. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, внаслідок чого він не встиг за життя продати позивачу в нотаріальному порядку вищевказані земельні ділянки, як це передбачено п. 1 договору купівлі-продажу будинку від 29.06.2006. Тому, вважає, що у неї наявні підстави для визнання права власності на дані земельні ділянки за набувальною давністю, оскільки нею дотримано всі умови, які містяться в ч. 1 ст. 344 ЦК України, так як, вона володіє та користується вищевказаними земельними ділянками з 2006 року на законних підставах, заволоділа ними добросовісно і продовжує відкрито та безперервно володіти вищевказаним нерухомим майном більше 18 років, тому вимушена звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Позивач в судове засідання не з`явилася та надала заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, на заявлених позовних вимогах наполягала.

Представник Подільської міської ради Одеської області у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та володіє ним з 29 червня 2006 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку ВЕА № 177415 посвідченим приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округ Одеської області Крисюк Л.В. 29.06.2006, копією Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 29.06.2006р. за № 2565680 від 29.06.2006 та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.06.2006 № 11079327.

Серед умов договору купівлі-продажу житлового будинку ВЕА № 177415 від 29.06.2006, в п. 1 зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язувався після отримання ним Державних актів про право приватної власності на землю скласти окремий договір купівлі-продажу земельних ділянок.

09 січня 2007 року було видано державний акт на земельну ділянку серії ЯГ № 946035, площею 0,0987 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» з кадастровим номером :02:005:0008, за адресою: АДРЕСА_1 та державний акт на земельну ділянку серії ЯГ № 946036, площею 0,0322 га з цільовим призначенням «для ведення індивідуального садівництва» з кадастровим номером :02:005:0009, за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років в м. Одеса, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеса 07.08.2007, актовий запис № 6967.

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 вказано, що місце проживання з 23 жовтня 2010 року зареєстровано в будинку АДРЕСА_1 .

З Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №№ 385424575, 385424663 від 04.07.2024, відомості про оформлення земельних ділянок з кадастровими номерами :02:005:0008 та :02:005:0009 відсутні.

Відповідно висновку оцінювача СПД ОСОБА_3 від 03.07.2024, вартість земельної ділянки площею 0,0987 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:005:0008, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03.07.2024 становить 81 000,00 грн., та вартість земельної ділянки площею 0,0322 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03.07.2024 становить 41 000,00 грн.

Відтак, позивач підтвердила той факт, що вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном з червня 2006 року.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 2003 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк володіння почався раніше 2003 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 2003 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Як передбачено пунктом 14 Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Таким чином, положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку.

Позивач достовірно довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном з 2006 року, інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись, ст. ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 321, 328, 344 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності в порядку набувальної давності на земельну ділянку площею 0,0987 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», з кадастровим номером :02:005:0008, за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку площею 0,0322 га з цільовим призначенням «для ведення індивідуального садівництва», з кадастровим номером :02:005:0009, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О. Івінський

Повне судове рішення складено 13 березня 2025 року.