Провадження № 6/761/455/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зміну способу і порядку виконання рішення, -

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2025 року до суду надійшла зазначена заява в якій заявник просить: змінити спосіб виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року у справі №761/16918/23 та встановити спосіб і порядок виконання вищезазначеного рішення суду, стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 , шляхом здійснення виплати однією сумою, яка не підлягає оподаткуванню 226 183,08 грн.

Заява обґрунтована тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №761/16918/23 виданого 22.02.2024 року Шевченківським районним судом м. Києва про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 13.12.2019 р. по 30.06.2021 р. у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.

Листом №18949-17919/М-02/8-2600/24 від 10.05.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року у справі №761/16918/23, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 13.12.2019 р. по 30.06.2021 р., розмір якої становить 226 183,08 грн. та зазначено, що виплата коштів на виконання рішення суду здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Однак, заявник зазначає, що станом на 05.02.2025 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року у справі №761/16918/23 залишається не виконаним, тому на підставі положень ч.3 ст.435 ЦПК України звернувся до суду з даною заявою.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав подану заяву про зміну способу виконання рішення та просив задовольнити її.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Оскільки неявка належно повідомлених сторін не є перешкодою для подальшого слухання заяви, суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, що не з`явились в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення заявника, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11.09.2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення компенсації, зумовленої простроченням виплати пенсії задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 13.12.2019 р. по 30.06.2021 р. у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.

Постановою Київського апеляційного суду від 19.04.2024 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11.09.2023 року залишено без змін.

На примусове виконання рішення суду стягувачу 22.02.2024 року видано виконавчий лист, який з 27.02.2024 року перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження НОМЕР_1.

Як зазначив заявник в судовому засіданні, станом на день розгляду судом даної заяви рішення суду не виконане.

ОСОБА_1 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із зверненнями щодо виконання рішення суду та виплати коштів, однак листом від 07.08.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило заявника, що рішення виконуються в порядку черговості в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Так, поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

У постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 7 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.

Варто зазначити, що зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

Верховний Суд погодився з тим, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Суд наголосив, що зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості по пенсії, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань (постанова ВС від 24 липня 2023 року у справі № 420/6671/18).

Також, звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 , зокрема, посилався на те, що Законом України від 21.11.2024 року №4094-1Х внесено зміни до ч. 3 ст. 435 ЦПК України, а саме доповнено абзацом другим і третім такого змісту «Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися.».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися.

Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Водночас, згідно абзацу другого статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у цьому Законі: майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості, машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, у тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Тобто, з наведеного вбачається, що в розумінні положень ч. 3 ст. 435 ЦПК України майном є об`єкти в матеріальній формі, а не грошові кошти, тому посилання ОСОБА_1 на абзац другий ч. 3 ст. 435 ЦПК України, як на підставу для задоволення даної заяви, є лише трактуванням вказаної норми на свою користь.

Таким чином, враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зміну способу і порядку виконання рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 14 березня 2025 року.

Суддя: Н.Г. Притула