ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2159/25 Справа № 215/4936/24 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі: Акціонерне товариство «ДніпроВажМаш», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року, ухвалену суддею Камбул М.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 26 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ

01.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до АТ «ДніпроВажМаш», ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якій просив стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду, заподіяну його здоров`ю у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.272 КК України, у розмірі по 844 800 грн. з кожного відповідача.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 10-00 год. 11.10.2024, за правилами загального позовного провадження, звільнено позивача від сплати судового збору.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні пояснив, що наразі дійсно слухається криманільне провадження в якому ним заявлено цивільний позов до цих же відповідачів, але на його думку наявність цивільного позову у кримінальному провадженні не перешкоджає для звернення до суду з таким же позовом в цивільному судочинстві.

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДніпроВажМаш», ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду.

При цьому, позивач зазначає, що твердження відповідачів та висновку суду першої інстанції про те, що начебто позивач звертався до суду із аналогічним позовом не відповідає дійсності та грубо суперечать матеріалам цивільної справи №215/4936/24. Вказує, що позивач звернувся до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у 2014 році про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві при виконанні трудових обов`язків. Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.01.2014 по справі №215/4693/15-ц позов ОСОБА_1 до ВАТ «ДніпроВажМаш» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з роботодавця на користь ОСОБА_1 45 000 грн. моральної шкоди. Апеляційним судом Дніпропетровської області від 27.02.2014 частково задоволена апеляційна скарга відповідача, розмір моральної шкоди зменшено з 45 000 грн. до 30 000 грн. Зазначає, що винними у нещасному випадку та отриманні позивачем виробничої травми 11.12.2012 у судовому порядку визнано ПАТ «ДніпроВажМаш» та його посадові особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Позивач наголошує на тому, що у провадженні Ленінського районного суду міста Дніпро знаходиться кримінальна справа №205/660/18 за обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч.1 ст.272 КК України і позивачем було подано цивільний позов у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст.ст.61, 62, 128 КПК України.

Вказує, що предметом позову у даній справі є відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, який подано відповідно до вимог ст.ст.4, 5, 216 ЦПК України, ст.ст.23, 268, 1167, 1168 ЦК України. Зазначає, що всі три позови подані позивачем за різними правовими підставами, а відповідачі навмисно ввели суд в оману з метою уникнення цивільної відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Апеляційний розгляд здійснювати без участі відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, думку позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, з викладених у ній підстав, просив скасувати оскаржуване судове рішення, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що у судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська судді, Скрипник К.О. перебуває на розгляді кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, в якому заявлено цивільний позов про відшкодування з ПАТ "ДніпроВажМаш" завданої злочином моральної шкоди в розмірі 496 400 грн. та солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 248 200 грн., при цьому ухвалою суду від 12.02.2022 кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_3 було закрито, його було звільнено від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.272 КК України, та цивільний позов в частині вимог саме до ОСОБА_3 залишено без розгляду, роз`яснено потерпілому, що він має право звернутися з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства (а.с. 135-139, 140-144).

Згідно журналу підготовчого судового засідання від 20.04.2018 по справі №1кп/205/478/18 цивільний позов було приєднано до матеріалів справи (а. с. 118-120).

Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська перебуває на розгляді кримінальне провадження, в якому заявлено позивачем цивільний позов про відшкодування з ПАТ "ДніпроВажМаш" та ОСОБА_2 завданої злочином моральної шкоди, що не заперечується самим позивачем, справа за позовом ОСОБА_1 до тих ж самих відповідачів: АТ «ДніпроВажМаш», ОСОБА_2 про той самий предмет та з тих самих підстав надійшла до суду 01.08.2024, на час прийняття даного позову до розгляду, суду не було відомо про наявність іншого позову до цих самих відповідачів з тим самим предметом та з однакових підстав, тому суд даний позов слід залишити без розгляду.

При цьому, судом звернуто увагу позивача на вимоги ст.175 ч.3 п. 10 ЦПК України, згідно яких, при зверненні до суду, позивач підтверджує, що ним не подано іншого позову до цього ж самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, що на думку суду свідчить про не виконання викладених вимог закону та зловживання позивача своїми процесуальними правами.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду та не може погодитись з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Разом із тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, і є заходом на шляху недопущення винесення судами суперечливих та взаємовиключних судових рішень.

За змістом наведеної норми суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 (провадження №12-15гс19) вказано, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов (див. постанову Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі №204/7727/19, провадження № 61-1251св23).

Так колегією суддів встановлено та не заперечується позивачем, що рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення з роботодавця Публічного акціонерного товариства «ДніпроВажМаш» моральної шкоди, пов`язаної з виробничою травмою (трудовим каліцтвом), яка мала місце 12 грудня 2013року та стягнуто з відповідача на користь позивача 45 000 грн. моральної шкоди.

При перегляді справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ДніпроВажМаш» судом апеляційної інстанції, постановою апеляційного суду Дніпропетровської області 27 лютого 2014 року частково задоволена апеляційна скарга відповідача та зменшено розмір відшкодування моральної шкоди з 45 000 грн. до 30 000 грн. (а.с.59-60).

Відповідно до положень ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином моральна шкода з роботодавця - Публічного акціонерного товариства «ДніпроВажМаш» на користь потерпілого від нещасного випадку на виробництві позивача ОСОБА_1 вже була стягнута судовим рішенням у 2014 році.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень 20 лютого 2025 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська ухвалено вирок щодо ОСОБА_2 , яким зокрема вирішено і цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. Позовні вимоги до ОСОБА_2 були заявлені ОСОБА_1 в розмірі 248 000 грн.

Цим же вироком, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ДніпроВажМаш» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення закрито на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки є рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2014 року, змінене постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, яке постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Предметом спору у даній справі та у справі, яка розглянута в межах кримінального провадження у справі №205/660/18 є стягнення моральної шкоди з роботодавця Публічного акціонерного товариства «ДніпроВажМаш» та працівника цього підприємства ОСОБА_2 , який був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України (злочин пов`язаний з нещасним випадком на виробництві, внаслідок якого позивач отримав трудове каліцтво), тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, в обох справах наявний спірміж тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Отже, суд першої інстанції, встановивши під час розгляду справи, що в різних судах наявний спірміж тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про залишення позову ОСОБА_4 без розгляду, з підстав, визначених нормами ст.257 ЦПК України.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які судом зроблені на підставі досліджених доказів та із правильним застосуванням норм процесуального права, підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції колегія суддів не встановила, а відтак апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 13 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: