Справа № 159/3424/24
Провадження № 2/159/61/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря судового засідання Гусар Т.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовомОСОБА_4 , від імені якої діє представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_5 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Козоріз Наталія Степанівна, про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , від імені якої діє представник ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.04.2024 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Козоріз Н.С. та зареєстрований у реєстрі за № 2155, 2156.

Пунктом 1.1. вищевказаного договору передбачено, що, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без погроз, примусу чи насильства як фізичного, так і морального, ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_5 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а взамін цього ОСОБА_5 зобов`язується забезпечувати ОСОБА_4 утриманням та доглядом довічно.

Згідно п. 2.1 вищевказаного договору сторони домовилися, щодо обов`язків набувача з надання відчужувачу довічного утримання та догляду, а саме: здійснення поточного ремонту відчужуваної квартири; оплата житлово-комунальних послуг; забезпечення щоденним триразовим харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, які відповідають сезону; забезпечення необхідними лікувальними засобами у відповідності до рецептів, виписаних лікувальними установами; надання побутових послуг; забезпечення потреб у відпочинку; у випадку захворювання забезпечення амбулаторним лікуванням (за наявності медичних показів); здійснення догляду та надання необхідної допомоги.

Однак, відповідач з часу укладення вказаного вище договору довічного утримання не виконує жодного зі взятих на себе зобов`язань за оспорюваним договором, жодного разу не забезпечив позивача щоденним триразовим харчуванням, жодного разу не купував необхідних позивачу ліків, товарів, продуктів харчування, жодного разу не здійснював прибирання квартири, прання білизни, одягу та інших речей.

В період часу з лютого по березень місяць 2024 року здоров`я позивача стрімко погіршилося, остання втратила інтерес до життя, майже втратився зір, перестала орієнтуватися в часі та просторі.

За весь час дії договору довічного утримання позивач харчувалась виключно сухою їжею, а на її прохання зготувати щось гаряче чи рідке, відповідач ніяк не реагував.

Крім цього, представником позивача стверджується про те, що відповідач в період знаходження у нього банківської картки позивача, протиправно заволодів грошовими коштами більш як на 100000 грн.

Таким чином, представник позивача вказує, що після укладення договору довічного утримання від 04.04.2024 року відповідач жодних обов`язків ні щодо догляду за позивачем, ні щодо утримання позивача не здійснював.

Крім цього, всупереч вимогам ст. 751 ЦК України, оспорюваний договір взагалі не містить визначення розміру матеріального забезпечення, яке б мало надаватись набувачем на користь відчужувача.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , просив суд розірвати договір довічного утримання від 04.04.2024 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений та зареєстрований у реєстрі за № 2155, 2156 приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Козоріз Наталією Степанівною. Судові витрати просив покласти на відповідача /а.с. 1-7/.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву /а.с. 21/.

10.09.2024 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду відзив на вказану позовну заяву, у якому відсутній підпис представника відповідача. Тому, в силу вимог ч. 6 ст. 178, п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, поданий представником відповідача відзив слід визнати таким, що не відповідає вимогам процесуального закону, а тому не може бути прийнятим судом до уваги /а.с. 48-49/.

В судовому засіданні, яке відбулось 29.01.2025 року, позивач ОСОБА_4 пояснила, що жодного договору з відповідачем не укладала, оскільки нічого не підписувала. Про укладення такого договору нічого не знала. Відповідач не доглядав за нею.

В подальші судові засідання позивач не з`явилась.

Представник позивача адвокат Ткачук О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ЦК України щодо форми та змісту, зокрема не містить умови щодо надання щомісячного грошового утримання. Відповідач з 19.04.2024 року жодного разу не навідувався до позивача, тобто не виконував умови договору. Доказів здійснення перешкод у виконанні договору відповідач не надав.

В судовому засіданні, яке відбулось 29.01.2025 року, відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав та пояснив, що задовго до укладення договору опікувався позивачем та її чоловіком, який в подальшому помер. Після смерті чоловіка, позивач попросила його укласти договір довічного утримання, оскільки переживала за свою спадщину. Після укладення договору він сумлінно виконував свої обов`язки, приходив до позивача, возив в лікарню, прибирав, забезпечував медикаментами та продуктами, тощо. В подальшому з`явився ОСОБА_6 , який вирішив позбутися його, як опікуна позивача. Після цього позивач змінила своє відношення до нього, не відкривала квартиру, не відповідала на телефонні дзвінки. В зв`язку з цим, з кінця квітня місяця 2024 року припинив виконання договору через перешкоджання позивача. Щодо таких перешкод з боку позивача та інших осіб нікуди не звертався.

В подальші судові засідання відповідач не з`явився.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлений позов не визнав повністю. Зазначив, що відповідач умови договору виконував повністю, однак у зв`язку з втручанням сторонніх осіб, які почали перешкоджати спілкуванню з позивачем, відповідач втратив можливість виконувати умови договору довічного утримання. Відповідач готовий продовжувати виконання договору за відсутності перешкод з боку сторонніх осіб. За таких обставин, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Козоріз Н.С. при вирішенні даного позову покладалась на розсуд суду. В судовому засіданні пояснила, що договір довічного утримання укладався між позивачем та відповідачем за місцем проживання позивача. Договір був зачитаний ОСОБА_4 та підписаний представником ОСОБА_7 , оскільки позивач вказувала, що погано бачить і не зможе підписати договір. При цьому, позивач вказувала, що довіряє лише відповідачу. В подальшому, приблизно через два місяці після укладення цього договору, позивач зверталась до неї з питанням розірвання цього договору та вказувала, що не бажає, щоб догляд здійснював відповідач, оскільки є інші особи, які будуть здійснювати такий догляд.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши всі обставини, прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення даного позову.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно вимог ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа (ст. 746 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (ст. 751 ЦК України).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (ст. 755 ЦК України).

Судом встановлено, що 04.04.2024 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Козоріз Н.С. та зареєстрований у реєстрі за № 2155, 2156 /а.с. 9-10/.

Пунктом 1.1. вказаного Договору передбачено, що ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_5 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а взамін цього ОСОБА_5 зобов`язується забезпечувати ОСОБА_4 утриманням та доглядом довічно.

Згідно п. 2.1 вказаного Договору, сторони домовилися щодо обов`язків набувача з надання відчужувачу довічного утримання та догляду, а саме: здійснення поточного ремонту відчужуваної квартири; оплата житлово-комунальних послуг; забезпечення щоденним триразовим харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, які відповідають сезону; забезпечення необхідними лікувальними засобами у відповідності до рецептів, виписаних лікувальними установами; надання побутових послуг; забезпечення потреб у відпочинку; у випадку захворювання забезпечення амбулаторним лікуванням (за наявності медичних показів); здійснення догляду та надання необхідної допомоги.

Як вбачається з умов вказаного Договору, всупереч вимог ст. 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися Відчужувачу, Договором не визначено, що свідчить про недотримання змісту Договору.

Судом також встановлено, що відповідач не надає матеріального забезпечення, яке щомісячно мало б надаватись позивачу. Відповідач визнав ту обставину, що користувався грошовими коштами позивача для власних потреб (заправка автомобіля, тощо).

Відповідно до п. 3.1 Договору, Договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу Відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, укладеного між нею та відповідачем, з підстав невиконання останнім умов договору.

Таким чином, для розірвання даного Договору з вказаних вище підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання Набувачем умов договору.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 347/1273/16 зроблено наступний висновок: "Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Положення частини першої статті 755 ЦК України, не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору".

У Постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/11230/20 КЦС ВС акцентував, що в разі належного виконання умов договору довічного утримання саме відповідач (набувач) має можливість надати відповідні докази цього, тому що позивач (відчужувач) у такому випадку позбавлений об`єктивної можливості надати докази невиконання умов договору щодо сплати щомісячного грошового утримання, оскільки відсутність дій свідчить про відсутність доказів на підтвердження їх вчинення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем жодним чином не спростовані доводи позивача про невиконання відповідачем взятих на себе за Договором зобов`язань.

Більше того, відповідач визнав, що з кінця квітня 2024 року не виконує умов Договору.

Причини такого невиконання Договору, названі відповідачем (перешкоджання у виконанні Договору позивачем) правового значення не мають в силу вимог ст. 755 ЦК України.

Крім цього, з кінця квітня місяця 2024 року відповідач не вживав жодних дій щодо поновлення виконання ним умов Договору, не звертався в правоохоронні органи щодо перешкоджання виконання Договору позивачем, чи іншими особами, а лише зайняв позицію очікування, тобто бездіяльності.

Позивачу в даному випадку законом надано право ініціювати питання про розірвання такого правочину в судовому порядку у випадку невиконання відповідачем його умов. Саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій позивача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач (постанова КЦС ВС від 27 листопада 2024 року у справі № 461/3295/21).

При встановленні обставин неналежного виконання відповідачем обов`язків за Договором довічного утримання, суд враховує відсутність допустимих доказів, які б мали підтвердити факт належного виконання умов договору.

За таких обставин, суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, які не спростовуються відповідачем, та дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання, укладеного 04.04.2024 року між позивачем та відповідачем.

Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом як інвалід ІІ-ї групи (а.с. 11).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 321, 526, 629, 655, 651, 744, 751, 755 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 , від імені якої діє представник ОСОБА_1 , - задовольнити повністю.

Розірвати договір довічного утримання від 04 квітня 2024 року, укладений між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений 04 квітня 2024 року приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Козоріз Наталією Степанівною та зареєстрований в Реєстрі за № 2155, № 2156.

Стягнути з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 14 березня 2025 року.

Головуючий П. Ю. БОЙЧУК