Провадження №2/490/84/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.,

за участю секретаря Петренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2021 року визначено головуючого суддю Шолох Л.М.

Ухвалою суду від 05.01.2021 року відведено суддю Шолох Л.М. від розгляду вказаної справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 року визначено головуючого суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою суду від 13.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

На підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2022 року визначено головуючого суддю Чулупа О.С.

Ухвалою суду від 13.07.2022 року прийнято до свого провадження вказану справу та призначено до розгляду.

В позовній заяві позивач зазначив, що 17.11.2021 року він склав та подав начальнику ГУ НП в Миколаївській області заяву про передачу слідчому Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області О.Соловей за №11/ВОП-25 клопотання про долучення цивільного позову, але ОСОБА_2 не виконав передбачені Законом України від 13.04.2012 року за №4651/VI в ст. 220 обов`язки: не повідомив про розгляд заяви і клопотання протягом 3 - х днів, про їх задоволення як за наявності відповідних підстав, не виніс постанову про відмову в задоволенні клопотань, що обмежило його права на захист.

Такі дії, на думку позивача, завдали йому моральної шкоди, яку останній оцінює в 239300 грн. Просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області на його користь моральну шкоду у розмірі 239300 грн.

Представник Головного управління національної поліції в Миколаївській області надав відзив в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначив, що позивач не надав жодного доказу психічного чи фізичного впливу з боку відповідачів, а також жодного доказу, які свідчили б про протиправність їхніх дій чи бездіяльності. Для застосування до фактичних обставин, вказаних у позовній заяві, положень ч.1 ст. 1167 ЦК України необхідно наявність доказів вини начальника ГУНП в Миколаївській області, але в позові вони відсутні. Заява містить посилання на порушення процесуальних прав заявника, потерпілого в рамках кримінально-процесуального законодавства, що не може бути предметом дослідження у рамках цивільно-процесуального судочинства. Оскільки позивач посилається на інші обставини, то само по собі твердження позивача провину відповідачів у незабезпеченні йому ефективного захисту за його заявами не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої органами досудового розслідування, бо позивач є потерпілим, а не обвинуваченим чи підозрюваним та до нього не застосовувались примусові заходи кримінального провадження, з якими закон пов`язує можливість виникнення деліктної відповідальності. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи випраних робіт. На підставі цього, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник Головного управління Держаної казначейської служби в Миколаївській області в своєму відзиві зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю, оскільки ГУ Державної казначейської служби в Миколаївській області не є належним відповідачем у справі. Вказав, що до повноважень Казначейства не належить представництво Держави Україна в судах та не вказує на безумовний обов`язок нести юридичну відповідальність за діяння держави та створення нею органів. Крім того, зауважив, що Казначейство на завдало позивачу жодної моральної шкоди, а позов повинен бути пред`явлений до органу, що завдало шкоду.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи за їх відсутності, вказано, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити /а.с.165 т.1, а.с.44 т.2/.

Представник Головного управління національної поліції в Миколаївській області у судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник Головного управління Держаної казначейської служби в Миколаївській області у судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

У зв`язку з неявкою сторін, у відповідності ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, встановив заявлені факти та відповідні їм правовідносини.

17.11.2021 року позивач подав начальнику ГУ НП в Миколаївській області заяву про передачу слідчому Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області О.Соловей за №11/ВОП-25 клопотання про долучення цивільного позову в порядку ст.128 КПК України про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні №0001461 від 23.10.2012 року та притягнути директора, бухгалтера ПП "ВЕГА-ГРУП" ОСОБА_3 як цивільного відповідача у даному кримінальному провадженні. Стягути з відповідача на його користь майнову шкоду 2045712 грн. і утраченої вигоди, вартості проданого майна 2045712 грн. та моральну шкоду 6000000 грн. , а всього 10091424 грн. /а.с.4,5/.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що йому не було повідомлено про розгляд вказаного клопотання, чим завдано йому моральну шкоду.

Відповідно до Довідки слідчого ОМВ СУ ГУПН в Миколаївській області Тимощук О. від 21.04.2023 року останній вказує, що 19.11.2021 року за вх. №В-68з до СУ ГУНП в Миколаївській області надійшла заява ОСОБА_1 вих. №11/ВОП-25 від 17.11.2021 року з додатком: цивільного позову та заявою про редагування витягу ЄРДР. 30.11.2021 року вказана заява була перенаправлена до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, а 07.12.2021року дана заява та цивільний позов були долучені до матеріалів кримінального провадження./а.с.181 т.1/.

Постановою Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 31.05.2024 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001461 від 23.10.20212 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2, 4 ст.190, ч.1 ст. 189, ч.3 ст. 355, ч.1 ст. 358, ч.1,2 ст.366 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення./а.с.202-217, т.1/.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого, дізнавача та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Разом з цим, реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом та у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16, ст.ст.21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

При розгляді справи позивач повинен надати докази, що свідчать про протиправність дій заподіювача шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та заподіяною шкодою.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у № 6-440цс16, постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №554/741/16-ц, від 25.04.2018 у №520/3307/16-ц.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правовідносини, що склалися між сторонами врегульовані кримінальним процесуальним законодавством.

У рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 року зазначено, що кримінальне судочинство визначено як врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Пунктом 4.2 зазначеного рішення передбачено, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності та не може бути предметом оскарження в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, сам факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, у спірних правовідносинах посадові особи Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то положення статті 1174 ЦК України не підлягають застосуванню.

Аналогічну позицію викладено в постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №638/9055/15, від 31.10.2018 у справі № 646/5224/17, від 10.10.2018 у справі №640/3837/17, від 04.07.2018 у справах №№ 641/2328/17, 638/14260/16, від 13.03.2019 у справі № 638/12193/16, від 11.09.2019 у справі №336/5519/18.

Як встановлено, позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на неприйняття його цивільного позову в рамках розгляду кримінального провадження №0001461 від 23.10.2021. Зазначені обставини, на думку позивача, викликають у нього моральні страждання, зокрема, порушення його прав.

При цьому, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу в підтвердження своєї позиції та тверджень, а висновки зроблені з власних суб`єктивних міркувань, що в черговий раз вказує на не доведеність та необґрунтованість його доводів та позовної заяви в цілому. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних позивачем у позові про спричинення йому моральних страждань саме діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Згідно ст. 19 Конституції України, ст. 307 КПК України слідчий суддя не уповноважений у порядку судового контролю визнавати рішення чи бездіяльність слідчого, прокурора незаконними або протиправними. Такі ухвали підтверджують лише факт реалізації особою свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством.

Довідкою слідчого ОМВ СУ ГУПН в Миколаївській області Тимощук О. від 21.04.2023 року повідомлено, що заява та цивільний позов були долучені до матеріалів кримінального провадження. Постановою Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 31.05.2024 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001461 від 23.10.20212 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2, 4 ст.190, ч.1 ст. 189, ч.3 ст. 355, ч.1 ст. 358, ч.1,2 ст.366 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. А тому обставини, на які посилаються позивач у своєму позові не доведені.

Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що йому завдано моральної шкоди ГУ Державної казначейської служби в Миколаївській області.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 10091424 грн. слід відмовити.

Відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», позивач від сплати судового збору під час розгляду страви звільнений.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.О. Чаричанський

Дата складання повного судового рішення 14.03.2025 року.