17.03.2025 Справа № 756/3559/25
Ун.№756/3559/25
Пр.№2-з/756/47/25
У Х В А Л А

17 березня 2025 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

Представниця ОСОБА_1 звернулася із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви шляхом витребування від АТ «Універсал Банк» інформації, чи були перераховані платниками та зараховані на рахунок одержувача - Інгульського ВДВС у м. Миколаєві грошові кошти: за квитанціями в яких платником є ОСОБА_2 від 30.08.2023 року на суму 7 000 грн., від 30.08.2023 року на суму 200 грн., від 20.10.2023 року на суму 7 200 грн., за квитанціями в яких платником є ОСОБА_3 від 08.03.2024 на суму 7 200 грн., від 24.04.2024 на суму 7 200 грн., від 24.04.2024 на суму 7 200 грн., 03.06.2024 на суму 7 200 грн., 04.07.2024 на суму 7 200 грн., 03.10.2024 на суму 7 200 грн., 26.10.2024 на суму 7 200 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що заявниця має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. При підготовці позовної заяви до суду, виникло питання щодо фактичної сплати коштів боржником, або іншою особою, оскільки в матеріалах виконавчого провадження НОМЕР_1, відкритого Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2020 про стягнення аліментів, містяться вищезазначені копії квитанцій АТ «Універсал банк», однак фактично кошти за цими квитанціями не надійшли та не були перераховані стягувачу.

Для визначення розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів необхідна інформація про фактично здійснені боржником, або іншою особою в його інтересах, в даному разі ОСОБА_3 платежів на рахунок Інгульського ВДВС про погашення аліментів. Однак з огляду на банківську таємницю, ні стягувач ОСОБА_1 , ні її адвокат, ні державний виконавець не можуть отримати таку інформацію самостійно.

Учасники справи на розгляд заяви не викликались.

Повно та всебічно дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливими або утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно вимог п.п. 4, 5 ч.1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, та обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Інститут забезпечення доказів передбачає вжиття судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.

Тобто, забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення або потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №9901/845/18, та у постанові від 09.10.2019 у справі №9901/385/19.

Таким чином, норми процесуального закону передбачають чіткі підстави для вжиття заходів забезпечення доказів.

Із заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Зотікова С.Є. про забезпечення доказів вбачається, що доказів про те, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або надання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, не надано, тобто вказана заява ніяким чином не підтверджена.

Ненадання банком запитуваної інформації не може бути підставою припускати, що банк якимось чином буде перешкоджати в подальшому у наданні доказів, зокрема, на стадії після подачі заявником позовної заяви та витребування цих доказів судом після відкриття провадження у справі.

З огляду на положення ч. 1 ст. 116 ЦПК України, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення доказів задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.116, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя А.М. Майбоженко