Справа №295/5869/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Желєвій Т.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в обгрунтування якого, за урахуванням поданих уточнень, вказала, що вона є власником 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності набуте на підставі договору дарування, укладеного 23.03.1984 року між позивачем та дідом позивача - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зауважує, що за результатом ознайомлення з матеріалами спадкових справ, які надійшли до суду на стадії підготовчого провадження, з`ясовано: відносно майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - обставини видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.1989 року, відповідно до якого спадкоємцем паєнагромадження в Житомирському ЖБК «Полісся» виступила ОСОБА_3 , відносно майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - обставини видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.1983 року в 1/3 частці батьку померлого - ОСОБА_2 .

Позивач звертає увагу, що згідно реєстрового напису на документі про право особистої власності відповідний будинок в цілому зареєстрований Житомирським МБТІ на праві особистої власності за ОСОБА_2 , який помер 1975 року.

Вказуючи на те, що не була обізнана про належність частини будинку відповідній особі, протягом усього часу з дати набуття будинку згідно договору дарування здійснювала його утримання, сплачувала рахунки, позивач просить визнати за набувальною давністю право власності на 2/3 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 22.04.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

Згідно ухвали суду 26.04.2024 року витребувано від Житомирського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи, заведеної щодо спадкового майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та копію спадкової справи, заведеної щодо майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вимог ухвали на адресу суду надійшли наявні по таких справах копії документів - свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.1983 року, свідоцтва про право власності на жилий будинок від 11.02.1980 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.1989 року. В подальшому додатково отримано лист Житомирського обласного державного нотаріального архіву з повідомленям про те, що згідно Інструкції про порядок передачі нотаріальних документів на тимчасове зберігання до державного нотаріального архіву (Наказ Міністерства юстиції України № 63/5 від 09.07.2002 року), чинної станом на дату передачі справ до архіву, до переданих справ долучались виключно оригінали нотаріально посвідчених договорів та ориганіли документів, на підставі яких вони посвідчувались. Інші документи - чернові, особисті документи, документи, що підлягали поверненню, до справ не включались.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому учасник просить відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_4 є власником 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, укладеного 23.03.1984 року між позивачем ОСОБА_4 та дідом позивача - ОСОБА_2 .

Частина будинку, передана за договором, належала ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28.09.1983 року Другою Житомирською нотаріальною конторою, реєстровий номер 2-3346, за змістом якого спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його батько - ОСОБА_2 ; свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частини спадкового майна - не видане.

Дарувальник за договором ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи слідує, що 11.02.1980 року на ім`я ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане свідоцтво за НОМЕР_1 про право особистої власності на жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Богунської районної ради депутатів трудящих м. Житомира № 245 від 02.06.1976 року.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спору суд вважає необхідним звернути увагу, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.

На думку суду, подані стороною позивача докази виключають можливість здобуття висновку щодо суб`єктивного сприйняття такою особою спірного майна своїм.

Безпосередньо зміст договору дарування від 23.03.1984 року вказує на відчуження 1/3 частики майна. Зі змісту цього ж договору слідує, що 1/3 частина житлового будинку належать дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого виданого 28.09.1983 року Другою Житомирською нотаріальною конторою, реєстровий номер 2-3346.

Отже, суб`єктивна оцінка обсягу переданого майна не може тлумачитись з іншим розумінням, позивач усвідомлювала обставини належності частини майна іншій (іншим) особам.

Зі встановлених в ході судового розгляду об`єктивних даних, які дійсно, могли бути не відомими позивачу в повному обсязі, проте, не спростовують вищевказаний висновок суду та є супроводжуючими, слідує, що спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , який помер 1975 року, складає житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому, свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частини спадкового майна на час видачі правовстановлюючого документа на ім`я ОСОБА_2 (діда позивача) не видане.

В судовому засіданні на уточнюючі запитання суду сторона позивача зауважила, що свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 11.02.1980 року фактично видано на ім`я ОСОБА_2 , який помер в 1975 році, за клопотанням його дружини.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

За таких обставин, оскільки добросовісність володіння, яка вказує на те, що позивач при заволодінні чужим майном не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, як одна з необхідних складових за конструкцією ст. 344 ЦК України, не встановлена, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 258-273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя: Д.М.Лєдньов