Справа № 626/4238/24
Провадження № 2/626/212/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2025 року м. Берестин

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дудченка В.О.,

за участю секретаря Зінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берестині, в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутності сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2024 ТОВ "ВІН ФІНАНС", через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просить:

- поновити строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №784513 від 04.11.2019 року;

- стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №784513 від 04.11.2019 року у розмірі 38309,41 грн, з яких: 25102,00 сума заборгованості, 10949,95 грн - інфляційні втрати, 2257,46 грн- 3% річних;

- стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовну заяву ТОВ "ВІН ФІНАНС" обґрунтовує тим, що 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ ФК Довіра і Гарантія протоколом №1706 було вирішено змінити найменування ТОВ ФК Довіра і Гарантія на ТОВ ВІН ФІНАНС. Наказом №55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу №1706 від 25.07.2024 року внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства.

11.04.2019 року між ТОВ Авентус України та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №784513. Сума кредиту становила 7 000 грн та кредит був наданий строком до 11.06.2019 року. ТОВ "Авентус Україна" виконало умови договору та перерахувало відповідачу кредитні кошти. Відповідач ОСОБА_1 не виконав умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість.

12.04.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" було укладено договір факторингу №1, а 12.09.2019 року на виконання Договору факторингу було укладено Додаткову угоду №25 та підписано Реєстр прав вимоги №25 про те, що на умовах вищезазначеного договору Клієнт відступив Фактору Право вимоги по ряду Боржників, в тому числі до ОСОБА_1 , на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту №784513 від 04.11.2019 року. Таким чином, позивач ТОВ "ВІН ФІНАНС" набуло прав кредитора відносно відповідача ОСОБА_1 .

Позивач ТОВ "ВІН ФІНАНС", також посилаючись на своє право як нового кредитора в частині нарахування інфляційних втрат у сумі 10949,95 грн та 3 % річних у сумі 2257,46 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості становив 25102,00 грн, з яких: 7000,00 грн тіло кредиту, 3780,00 сума процентів, 10962,00 грн - сума прострочених процентів, 3360,00 грн - сума штрафів.

Вказану суму боргу, а також інфляційні втрати та 3% річних позивач просить стягнути з відповідача.

Просить поновити строк позовної даності, посилається при цьому на судову практику та пункти 12 та 19 «Прикінцевих положень» ЦК України.

Від відповідача по справі ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому заявляє про застосування строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того заперечує наявність будь-якої заборгованості перед позивачем, оскільки позивач не надав належних доказів, які б підтвердили факт виникнення заборгованості або її існування на момент подачі позову. Він не отримував жодних письмових застережень або вимог від позивача щодо погашення заборгованості, що є порушенням вимог ст. 611 ЦК України, яка зобов`язує кредитора пред`явити відповідну вимогу до боржника, якщо заборгованість не була погашена добровільно. Крім того він також заперечує проти нарахування інфляційних витрат і 3% річних, оскільки такі нарахування є безпідставними та надмірними. Відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати та 3% річних можуть бути нараховані лише за умови існування належно підтвердженого факту прострочення виконання зобов`язання. Однак у даному випадку позивач не надав достатніх доказів щодо наявності прострочення виконання зобов`язання, а також не обґрунтував, чому саме таку суму інфляційних втрат та відсотків необхідно нарахувати. У зв`язку з вищевикладеним просить відмовити позивачу у задоволенні позову через пропущення строку позовної давності, не надання достатніх доказів на підтвердження наявності заборгованості та нарахуванні інфляційних втрат і 3% річних безпідставно не дотримуючись вимог чинного законодавства.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 10.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Сторони, належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позовну заяву, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи вищевикладене та те, що учасники судового процесу свою позицію щодо позову вислови в заявах по суті справи (позовній заяві та відзиві на позовну заяву), суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Позиція суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Норми права, які застосовані судом

Відповідно до положень статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встанов-лених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 512 ЦК України передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження, висновки суду

Судом встановлено, що згідно з Договором №784513 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 11.04.2019 року, ТОВ "Авентус Україна" та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту. Розмір позики - 7 000 грн. Строк дії договору - 30 днів. Сторони також погодили процентну ставку. Договір укладений в електронній формі та підписаний електронним підписом.

Графіком розрахунків до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №784513 від 11.04.2019 року визначено суму кредиту, суму нарахованих процентів та загальний розмір заборгованості.

Згідно із договором факторингу № 1 від 12.04.2018, ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" та ТОВ "Авентус Україна" уклали договір факторингу, у відповідності до якого, ТОВ "Авентус Україна" зобов`язується відступити ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" права вимоги, зазначені у реєстрі, а ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" зобов`язується їх прийняти.

На виконання Договору факторингу було укладено Додаткову угоду №25 та підписано Реєстр прав вимоги №25 про те, що на умовах вищезазначеного договору Клієнт відступив Фактору Право вимоги по ряду Боржників, в тому числі до ОСОБА_1 , на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту №784513 від 11.04.2019 року. Таким чином, позивач ТОВ "ВІН ФІНАНС" набуло прав кредитора відносно відповідача ОСОБА_1 .

У реєстрі прав вимоги від 12.09.2019 зазначено кредитний договір №784513 від 11.04.2019 року відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку позивача ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" (ТОВ «ВІН ФІНАНС»), сума боргу відповідача становить 25102,00 грн.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору.

Також, позивачем було здійснено нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 02.11.2021 року до 31.10.2024 на суму боргу 25102,00 грн, 3% річних - у сумі 2257,46 грн та інфляційні втрати у сумі 10949,95 грн.

Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 виснував, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

На підставі досліджених доказів суд встановив, що ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" (ТОВ ВІН ФІНАНС) на підставі Договору факторингу №1 від 12.04.2018 є новим кредитором замість ТОВ Авентус Україна у зобов`язаннях з відповідачем ОСОБА_1 , відповідно до умов Кредитного договору №784513 від 11.04.2019 року.

Суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору №784513 від 11.04.2019 року між відповідачем та ТОВ Авентус Україна, оскільки кредитний договір укладений в електронній формі та містить персональні дані відповідача, які останній надав під час підписання договору.

За умовами Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту ТОВ Авентус України надало ОСОБА_1 позику у розмірі 7000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою фінансової процентної ставки. яка погоджена п. 1.3 Договору.

Видача ОСОБА_1 7 000,00 грн підтверджується копією довідки ТОВ Авентус Україна.

У позовній заяві ТОВ «ВІН ФІНАНС, визначаючи суму боргу за кредитним договором №784513 від 11.04.2019 року в розмірі 25102,00 грн вказали складові станом на дату відступлення прав вимоги відповідно до довідки ТОВ Авентус Україна: 7000,00 грн тіло кредиту, 3780,00 сума процентів, 10962,00 грн - сума прострочених процентів, 3360,00 грн - сума штрафів.

При цьому відповідно до реєстру прав вимоги №25 від 12.09.2019 року на виконання Договору факторингу №1 від 12.04.2018 року на умовах Договору клієнт відступає Фактору наступні Права вимоги зокрема і до боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору №784513, дата укладання 11.04.2019 року, заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) - 7000,00 грн, заборгованість за відсотками - 3780,00 грн; пеня, та інші штрафні санкції -розраховується згідно діючого договору, загальна заборгованість -10780,00 грн, сума фінансування - 420,00 грн.

Щодо нарахування 3360,00 грн штрафу та суми прострочених процентів 10962,00 грн, то такі складові боргу не були відображені у договорі про відступлення прав вимоги, оскільки в реєстрі боржників за договором про відступлення прав вимоги на підставі Договору факторингу №1 від 12.04.2018 року (реєстр прав вимоги №25 від 12.09.2019 року) ТОВ "Авентус Україна" відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») борг ОСОБА_1 в сумі 10780,00 грн, що включає борг за тілом кредиту - 7000,00 грн та борг за процентами 3780,00 грн.

З реєстру боржників вбачається, що суму боргу ОСОБА_1 , яка відступлена 12.09.2024 року, складає заборгованість за тілом кредиту та проценти в сумі 10780,00 грн. Тобто ТОВ "ФК Авентус Україна" не відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» борг ОСОБА_1 за простроченими процентами в розмірі 10962,00 грн та штрафом 3360,00 грн.

Також суд зазначає, що у позовній заяві не вказано про нарахування прострочених процентів, штрафів, умови договору, які передбачають таке нарахування.

Таким чином, суд вважає, що даний позов в часті стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Тому, виходячи із умов кредитного договору та загальної заборгованості відступленої за договором факторингу відповідно до реєстру, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 10780,00 грн, яка включає борг за тілом кредиту - 7000,00 грн та борг за процентами 3780,00 грн.

Щодо нарахованих ТОВ «ФК «ВІН ФІНАНС» інфляційних втрат та 3 % річних суд зазначає наступне.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 14-446цс18.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Разом з тим, відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України за період із 24 лютого по жовтень 2024 року суперечить чинному законодавству.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні нарахування на суму боргу 10780,00 грн за період із грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 381,43 грн.

Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3 % річних, нарахованих на суму боргу 10780,00 грн за період із грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 75,32 грн.

Таким чином, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 11236,75 грн, із якої: 10780,00 грн - сума боргу за кредитом та процентами; 381,43 грн інфляційне збільшення та 75,35 грн - 3% річних.

Крім того суд звертає увагу, що обов`язкове досудове врегулювання передбачене у разі вимоги кредитором дострокового повернення споживчого кредиту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц). В даному випадку договір укладений 11.04.2019 року строком на 30 днів, тобто позовні вимоги за даним позовом не пов`язані з достроковим поверненням кредиту.

Щодо клопотання позивача про поновлення строків позовної давності та клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому суд звертає увагу, що Розділ ЦК України «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023 відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи.

Враховуючи, що право вимоги у позивача до відповідача виникло 12.09.2019 року (Реєстр прав вимог №25 від 12.09.2019 року), за звичайних обставин строк позовної давності для пред`явлення даного позову повинен був сплинути 12.09.2023 року, але в силу приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжено на строк дії воєнного стану, а отже позивач в силу закону не пропустив строк звернення до суду з даним позовом, у зв`язку із чим відсутні підстави для поновлення даного строку, а також відсутні підстави для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Посилання відповідача на практику Верховного Суду не приймається судом, оскільки їх трактування стороною зводиться до підлаштування таких висновків під позицію відповідача.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Висновки за результатами розгляду справи

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ ВІН ФІНАНС підлягають частковому задоволенню та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 10780,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 381,43 грн та 3% річних в розмірі 75,32 грн, всього стягнути 11236,75 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, виходячи з того, що суд частково задовольняє даний позов, до відшкодування позивачу підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 710,48 грн (11236,75 грн х 100% : 38309;41 грн= 29,33%, 2422,40 грн х 100% : 29,33%=710,48 грн.) та на правову допомогу в розмірі 1466,50 грн (5000,00 грн х 29,33% :100% = 1466,50 грн).

Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" (м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код в ) заборгованість за кредитним договором №784513 від 11.04.2019 року у розмірі 10780,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 381,43 грн та 3% річних в розмірі 75,32 грн, всього стягнути 11236 (одинадцять тисяч двісті тридцять шість) грн 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" (м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код в ) судові витрати на оплату судового збору у розмірі 710,48 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1466,50 грн, всього стягнути 2176 (дві тисячі сто сімдесят шість) грн. 98 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя