Справа № 953/8999/24
Провадження № 2/953/401/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Харків

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Лиски П.О.,

представників відповідача Барчук А.В., Молчанової Ю.Ю.,

секретар судового засідання Кузьменко Б.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ректор Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» Сокол Євген Іванович, про визнання трудового договору укладеним безстроково, часткове скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Лиска П.О., звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати укладеним безстроково укладений строковий трудовий договір між Національним технічним університетом «Харківській політехнічний інститут» (роботодавець) та ОСОБА_1 у 2008 році щодо працевлаштування на посаді асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. ак. І.А. Зязюна на 0,25 ставки;

- скасувати пункт 3 Наказу Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 28.08.2024 №1383С, що має такий зміст: «31 серпня 2024 р. ОСОБА_1 , асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. ак. І.А. Зязюна звільнити з посади у зв?язку з закінченням строку дії строкового трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України. Компенсація за невикористану відпустку складає 42 к.д. до 31.12.2023. Підстава: службова записка завідувача кафедри ОСОБА_2 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. ак. І.А. Зязюна з 01.09.2024 по 31.08.2027 за строковим трудовим договором на 0,25 ставки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут»;

- стягнути з Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.09.2024 по дату набрання законної сили рішенням суду;

- судові витрати покласти на відповідача.

На обгрунтування позовних вимог посилався на такі обставини.

Позивач працював на кафедрі педагогіки і психології управління соціальними системами імені академіка І.А. Зязюна Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» з 2002 року. З 2002 по 2005 роки позивач обіймав посаду інженера вищезазначеної кафедри. З 2005 по 2008 роки позивач навчався на бюджеті в аспірантурі Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». По закінченні аспірантури з 2008 року позивач працює на посаді асистента вищезазначеної кафедри на 0,25 ставки за строковим договором, який був продовжений у 2011, 2014, 2017, 2020, 2023 роках. Останній строковий договір був укладений на термін з 1 вересня 2023 року по 31 серпня 2024 року.

На початку червня 2024 року позивач звернувся до завідувачки вищезазначеної кафедри з проханням продовжити його строковий договір на посаді асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. ак. І.А. Зязюна, термін якого спливав 31 серпня 2024 року. Позивач підготував заяву до ректора Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 05 червня 2024 року, в якій позивач звертається з проханням продовжити його строковий договір на посаді асистента кафедри з 01 вересня 2024 року по 31 серпня 2027 року. Також позивач підготував своє представлення, необхідні пункти наукової активності та строковий трудовий договір про продовження трудових відносин. Проте, завідувачка відмовилася прийняти у позивача ці документи, посилаючись на те, що в неї немає штатного розкладу.

На черговому засіданні кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами імені академіка І.А.Зязюна, що відбулося у червні місяці 2024 року, позивач намагався звернутися до колективу кафедри з проханням про продовження його строкового трудового договору на посаді асистента кафедри, але йому так і не було надано слова. Тоді позивач звернувся до директора навчально-наукового інституту Соціально-гуманітарних технологій, до якого відноситься вказана кафедра, і він пообіцяв поговорити із завідувачкою даної кафедри та надати позивачу відповідь. Отримана позивачем відповідь полягала у тому, щоб він шукав нову роботу.

Позивач звернувся до свого наукового керівника із захисту дисертації та пояснив йому ситуацію, що склалася навколо продовження строкового трудового договору позивача та подальшої долі його дисертації. Незабаром науковий керівник позивача надіслав йому електронною поштою інформаційну записку, в якій він, звертаючись до керівництва кафедри, дає позитивну характеристику позивачу, з чого виходить, що кафедра може продовжити строковий трудовий договір позивачу на посаді асистента кафедри та допомогти йому у захисті його дисертації. Водночас, науковий керівник пообіцяв зустрітися із завідувачкою кафедри та передати їй дану інформаційну записку. Була домовленість про зустріч, але несподівано завідувачка кафедри її чомусь скасувала.

Позивач звернувся до проректора з науково-педагогічної роботи Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» з проханням розібратися в питанні продовження строкового трудового договору позивача на посаді асистента кафедри. 01 липня 2024 року позивач отримав відповідь від проректора з науково-педагогічної роботи, яка полягала в тому, що питання продовження строкового трудового договору позивача не вирішується. Щодо захисту дисертації позивача проректор порадив позивачу звернутися до проректора з наукової роботи.

01 липня 2024 року позивач звернувся до проректора з наукової роботи Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» зі службовою запискою з приводу гальмування захисту дисертації позивача. Дисертація позивача була написана у 2016 році та передана на розгляд на кафедру педагогіки і психології управління соціальними системами імені академіка І.А. Зязюна, разом із тим дана дисертаційна робота позивача з якихось причин так і не була розглянута кафедрою.

Відповідно до заявленої службової записки до проректора з наукової роботи Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» була створена комісія з аналізу та рецензування дисертаційної роботи позивача. 21 серпня 2024 року відбулося засідання кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами імені академіка І.А. Зязюна, присвячене розгляду дисертаційної роботи позивача. На засіданні під головуванням директора навчально-наукового інституту Соціально-гуманітарних технологій, до якого відноситься кафедра педагогіки і психології управління соціальними системами імені академіка І.А.Зязюна., було заслухано двох рецензентів дисертаційної роботи позивача. Проте, самому позивачу так і не було надано можливості відповісти на зауваження рецензентів. На основі доповідей рецензентів було прийняте рішення вважати дисертаційну роботу позивача незавершеною, а науковий керівник позивача вніс пропозицію дати позивачу ще пів року для завершення його дисертаційної роботи, проте, дана пропозиція не була розглянута на даному засіданні і не була внесена до протоколу засідання кафедри.

На наступному засіданні кафедри, яке відбулося 28 серпня 2024 року, пропозиція наукового керівника позивача також не була розглянута. На цьому ж засіданні кафедри завідувачка кафедри відмовила позивачу у продовженні його строкового трудового договору на посаді асистента, посилаючись на те, що в неї немає такої можливості.

У подальшому позивач звертався з приводу продовження строку дії трудового договору до проректора з наукової роботи Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» та до ректора Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», але позивачу було відмовлено у цьому.

З часу первинного працевлаштування та по даний час не було істотних змін в напрямках діяльності НТУ «ХПІ», кафедрі педагогіки та психології управління соціальними системами імені академіка І.А.Зязюна, а також робочому навантаженню в бік його зменшення. Позивач працював на посаді з навантаженням 0,25 ставки згідно умов строкового трудового договору, викладав навчальні дисципліни. За таких підстав, усі попередні умови праці, навчальні дисципліни, навантаження не змінились.

Надані в додатках до позовної заяви документи свідчать про те, що раніше строковий трудовий договір продовжувався на підставі наказу відповідача на умовах, раніше визначених трудовим договором. Відтак, положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників НТУ «ХПІ» від 26.11.2021 на дані правовідносини не розповсюджується. Конкурс на посаду, що була займана позивачем, не оголошувався, робоче навантаження по кафедрі та дисципліні не було зменшено.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Оскільки умови роботи не передбачають сезонний характер, наступна робота наявна, то позивач вважає, що переукладання декілька разів строкового трудового договору є правовим наслідком вважати трудовий договір таким, що укладений на невизначений строк.

Незважаючи на те, що позивачем вживались також дії щодо продовження строкового трудового договору, у чому йому було протиправно відмовлено, позивач вважає трудовий договір, укладений в 2008 році таким, що укладений на невизначений строк.

Позивачем написана дисертаційна робота в 2016 році та представлена на кафедру того ж року на тему: «Педагогічні умови творчого самовираження особистості в системі підготовки майбутніх інженерів», проте дана робота не була розглянута на кафедрі педагогіки та психології управління соціальними системами імені академіка І.А.Зязюна, на даний час дисертаційна робота ще не захищена, є певні моменти, які потребують уточнення та доопрацювання, позивачем усуваються.

Позивач зауважує, що дисертаційне дослідження та викладацька діяльність тісно пов`язані між собою. Дисертація представлена позивачем на здобуття ступеня кандидата педагогічних наук, що передбачає безпосередній контакт зі студентами та викладачами, якого позивача було позбавлено у зв`язку зі звільненням, не продовженням строкового трудового договору та невизнанням його таким, що укладений безстроково на посаді асистента кафедри педагогіки та психології управління соціальними системами імені академіка І.А.Зязюна.

Разом з тим, робота позивача на кафедрі педагогіки та психології управління соціальними системами імені академіка І.А.Зязюна НТУ «ХПІ» є його єдиною оплачуваною роботою. Позивач є також єдиним піклувальником своєї матері.

Для завершення дисертаційної роботи необхідно займатись науковою роботою, викладати, брати постійну участь у науковій діяльності, проводити експериментальні дослідження, оскільки тема роботи, предмет та висновки не можуть бути здобуті завдяки аналізу виключно теоретичного матеріалу. Отже, необхідною умовою для завершення дисертаційної роботи, усунення недоліків та проведення захисту є зайнятість у науковій та викладацькій діяльності, чого позивача позбавили, звільнивши з роботи.

Крім того, позивач посилається на статтю 241-1 КЗпП України та зазначає, що роботодавець повинен видати свій наказ в останній день дії строкового договору, чого не відбулось.

Позивач вважає, що його посада на кафедрі не скоротилась, залишилось таке саме робоче навантаження, а конкурсу на посаду на офіційному веб-представництві не оголошувалось, тому протиправні дії позивач вважає за негативне ставлення до нього особисто. Позбавлення права на працю є також позбавленням права позивача на завершення дисертаційного дослідження. За таких підстав наказ про звільнення від 28.08.2024 підлягає частковому скасуванню в частині п. 3, що стосується позивача.

Розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача, не може бути обрахований на даний час, оскільки в залежності від ряду факторів, навантаження, умов праці він може бути змінним, тому позовна вимога викладається позивачем як стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.09.2024 по дату набрання законної сили рішенням суду.

Аргументи інших учасників справи

29.10.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» т.в.о. ректора Мигущенка Р.П., в якому він просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі з таких підстав.

Позивач заявляє позовні вимоги, що суперечать одна одній. Так, позивач просить визнати строковий трудовий договір, укладений у 2008 році між позивачем та відповідачем, таким, що укладений безстроково. Разом із тим, позивач просить суд поновити його на посаді з 01.09.2024 року по 31.08.2027 року за строковим трудовим договором на 0,25 ставки.

Фактично предметом позову є звільнення позивача, з яким останній не погоджується.

При цьому, позивач значну увагу у тексті позовної заяви приділяє захисту дисертаційної роботи, посилається на те, що звільнення відповідно до вимог КЗпП України позбавляє його права на захист. Із такими доводами позивача погодитися не можна, оскільки питання продовження/завершення тощо дисертаційної роботи, присудження здобувачеві ступеня доктора філософії здійснюється відповідно до законодавства, що регулює присудження ступеня доктора філософії, і ніяк не пов`язане із трудовими відносинами. Аспірант не є найманим працівником і не перебуває в трудових відносинах із навчальним закладом (науковою установою).

Так, ОСОБА_1 був зарахований до аспірантури НТУ «ХПІ» наказом № 2672-III від 27 жовтня 2005 року, встановлений строк навчання з 01.11.2005 року по 01.11.2008 року.

У зв`язку із закінченням строку навчання ОСОБА_1 відраховано з аспірантури з 31 жовтня 2008 року наказом № 2861-III від 31 жовтня 2008 року. Позивач був відрахований із закладу у зв`язку із завершенням навчання без захисту дисертації, що не оспорюється самим позивачем, ще у 2008 році.

Механізм підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії регулюється Порядком підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 р. № 261 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 2023 р. № 502). Вказаним Порядком передбачені умови захисту дисертацій здобувачами, які до 01 січня 2024 року були відраховані із закладу вищої освіти (наукової установи) у зв'язку із завершенням терміну навчання за відповідною освітньо-науковою програмою без захисту дисертації.

При цьому, позивач не зазначає, у чому саме полягає його порушене право «на захист» та не вказує, яким чином задоволення позовних вимог шляхом скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі вплине на відновлення тих прав, за захистом яких у тому числі позивач і звернувся до суду (право на захист дисертації).

Щодо визнання строкового трудового договору укладеним безстроково позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що оскільки строковий трудовий договір неодноразово був продовжений у 2011 році, у 2014 році, у 2017 році, у 2020 році та 2023 році, вказаний трудовий договір є безстроковим. Відповідач категорично заперечує проти наведених доводів, оскільки переукладання строкового трудового договору (контракту) чи продовження строку його чинності у випадках, що підпадають під пункт 2 частини першої статті 23 КЗпП України, не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Між позивачем та відповідачем було укладено строковий трудовий договір (контракт) на певний строк, з урахуванням частини третьої статті 21 КЗпП України, який регулюється пунктом 2 частини першої статті 23 КЗпП України, що виключає при переукладанні контракту чи продовженні строку його дії застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Відповідно до Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року № 2984-III (далі за текстом Закон № 2984-III), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, асистент є однією із основних посад науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації. Відповідно до статті 48 Закону № 2984-III на посади науково-педагогічних працівників обираються за конкурсом, як правило, особи, які мають наукові ступені або вчені звання, а також випускники магістратури, аспірантури та докторантури. Принцип конкурсності дотримується з метою добору компетентних та професійних науково-педагогічних працівників. Для забезпечення безперервності освітнього процесу може здійснюватися тимчасове заміщення вакантної посади шляхом призначення на таку посаду особи до обрання за конкурсом. 06.09.2014 року набув чинності новий Закон України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року № 1556-VII, за яким асистент є однією з основних посад науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів.

У 2008 році між позивачем та відповідачем укладався теж строковий трудовий договір, строк якого визначався часом настання певної події до обрання за конкурсом.

Відповідно до вимог статті 34 Закону № 2984-III до компетенції вченої ради факультету належить обрання на посаду таємним голосуванням асистентів. Протоколом вченої ради факультету «Інформатики і Управління» № 11 від 14 червня 2011 року було ухвалено рішення про обрання позивача на посаду асистента кафедри педагогіки в психології управління соціальними системами як обраного за конкурсом, ініційоване питання перед керівником закладу освіти щодо укладення строкового трудового договору на 3 роки.

У подальшому на підставі заяв позивача за підсумками обговорення професійної компетентності, педагогічних, наукових та інших здобутків позивача на підставі рекомендацій кафедри, строк дії трудового договору з позивачем неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку.

У тому числі на підставі заяви 18 червня 2023 року була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до контракту від 17 червня 2020 року між НТУ «ХПІ» та ОСОБА_1 . Відповідно до укладеної додаткової угоди преамбулу контракту було викладено у нової редакції, за змістом якої ОСОБА_1 продовжує роботу на посаді асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами строком з 18 червня 2023 року по 31 серпня 2024 року. Всі інші правовідносини, не врегульовані умовами цієї угоди, регулюються контрактом.

Ініціюючи питання щодо продовження строкових трудових відносин у 2023 році, позивач двічі звертався із заявами про продовження строку роботи, у кожній із яких особисто визначав час роботи до 31 серпня 2024 року.

Відповідно до пункту 5.2 строкового трудового договору від 17 червня 2020 року закінчення строку дії цього строкового трудового договору є безумовною підставою для розірвання трудових відносин відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 54 Закону України «Про освіту», в редакції, яка діяла на час укладення першого строкового трудового договору (контракту) 14 червня 2011 року, педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Волевиявлення позивача на укладення строкових трудових договорів (у формі контракту) підтверджується його численними заявами, а також виданими на підставі цих заяв наказами роботодавця, в яких вказано, що працівника прийнято на роботу на умовах строковості. Протягом дії трудового договору позивач не оскаржував його умови з підстав порушення його трудових прав, що свідчить про погодження позивача з умовами цього договору, зокрема щодо його строковості.

Оскільки строк виконання позивачем роботи закінчився 31 серпня 2024 року і належних та допустимих доказів про продовження сторонами трудових відносин немає, у задоволенні позовних вимог позивачу має бути відмовлено.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то оскільки припинення трудових відносин між позивачем і відповідачем мало місце без порушення прав позивача та в межах законодавства, то представник відповідача стверджує, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню.

23.12.2024 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , в якій представник просив задовільнити позовні вимоги в повному обсязі з викладених в позові підстав, а також зазначив таке. Позивач вбачає вимогу щодо поновлення його на роботі з встановленням умов праці за безстроковим трудовим договором обґрунтованою та такою, що відповідає положенням чинного законодавства, є повною мірою вмотивованою. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. З наведеного слідує, що строковий трудовий договір укладається лише в тому разі, коли працівник відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк. Отже, укладення строкового трудового договору з працівниками, які не відносяться до категорії працівників, з якими відповідно до законів укладається строковий трудовий договір, є неправомірним, оскільки знижує рівень їх соціальної захищеності та суперечить вимогам Конвенції МОП №158 (1982), ратифікованої Україною 04.02.1994. Робота педагога не є такою, що могла б вселяти сумніви в її постійності, адже розуміється такою, що має несезонний, постійний характер. Підтвердження цього визначено Постановою КМУ від 28 березня 1997 р. N 278 про затвердження Списку сезонних робіт і сезонних галузей визначено вичерпний перелік робіт, що відносяться до сезонних, серед яких не вказується професія позивача

Порушення цих вимог відображено у ст. 9 КЗпП України, яка імперативно кваліфікує такі умови недійсними без необхідності визнання їх такими в судовому порядку. Також, позивач наголошує на тому, що його було змушено підписати строковий трудовий договір, визначивши відповідний строк дії договору з гарантіями продовження

трудових відносин по спливу відповідного строку, хоча останні не були прописані у договорі.

Отже, керуючись положеннями ч.2 ст.39-1, ч.2 ст. 23 КЗпП України, відповідач не може встановити власні зміни до трудового законодавства, оскільки законом чітко визначено, що внаслідок неодноразового переукладання трудовий договір набуває статусу безстрокового.

Позивач закінчив аспірантуру в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут», мав гарну успішність, та загалом отримав гарний авторитет серед наукового товариства університету. Позивач завжди прагнув виправдати

очікування свої колег, адже це було показником того, що він приносить гарні результати, зокрема, державі, яка надала йому можливість навчатися за її кошти на бюджеті.

Відповідачем було запрошено позивача зайняти посаду асистента. Через те, що дисертаційне дослідження позивача в той час, коли він був аспірантом, не було захищено, його запевнили, що він отримає можливість підготувати та захистити дане дослідження, будучи асистентом. Захист такого дослідження не відбувся не з вини позивача, а через невідповідальне ставлення відповідача до процедури проведення захисту такої роботи, що передбачає повідомлення захисника про результати перевірки роботи, запрошення на захист, організацію його проведення. Твердження відповідача про те, що позивач після його відрахування 31 жовтня 2008 у зв`язку із закінченням строку навчання не оскаржував таке відрахування через непроведення захисту його дисертації, не доведено відповідачем, а відтак значення по справі не має.

Посилання відповідача на Порядок підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти, який затверджений постановою КМУ від 23 березня 2016 року № 261 в контексті умов захисту дисертації є недоцільним, адже, зокрема, ці умови були порушені саме відповідачем, коли він не провів даний захист, що й досі не було проведено.

Заяви про продовження трудових договорів, умови прийняття на роботу не є показником законності та правильності тлумачення укладення трудового договору. Трудовий договір між сторонами від 2008 року є безстроковим, адже роботодавець не пояснив своєму робітнику умови, визначені законодавством, за яким його строковий трудовий договір стає безстроковим та ще й протиправно скористався правовою необізнаністю свого робітника. Відповідач посилається на заяви позивача про продовження строкового трудового договору, проте не надає доказів про те, що всі вони були затверджені, надавалися відповідні відповіді на них позивачу. Відповідач не вказує доказів того, що позивач не оскаржував накази про продовження відповідних трудових договорів.

25.12.2024 до суду надійшли заперечення у порядку ст. 180 ЦПК України представника відповідача Сокола Є.І., в яких він просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі з таких підстав.

У відповіді на відзив представник позивача вже наводить дещо інші обставини укладення саме строкового трудового договору, зазначаючи, що позивача нібито було змушено підписати строковий трудовий договір із гарантіями продовження трудових відносин по спливу відповідного строку. Фактично, у відповіді на відзив представник позивача наводить нові обставини, що входять до предмету доказування у справі, оскільки текст позовної заяви доводів щодо «примушування» не містить. Наведені доводи позивача повністю спростовуються матеріалами справи, а саме: численними особистими заявами позивача, та укладеними строковими трудовими договорами. Позиція позивача щодо нібито «примушування» його до укладення строкового трудового договору після спливу 16 років (перша заява написана у жовтні 2008 року про прийняття на роботу до обрання за конкурсом) містить ознаки суперечливої та такої, що не сприяє встановленню істини, поведінки з боку позивача.

Посилання на постанову КМУ від 28 березня 1997 року № 278 щодо списку сезонних робіт і сезонних галузей до виниклих правовідносин є недоречним. Позивач займав посаду науково педагогічного працівника відповідно до Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року № 2984-III, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, асистент є однією із основних посад науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації. Відповідно до статті 48 цього Закону на посади науково-педагогічних працівників обираються за конкурсом, як правило, особи, які мають наукові ступені або вчені звання, а також випускники магістратури, аспірантури та докторантури.

Відповідно до частини третьої статті 54 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Доводи позивача про те, що у зв`язку із неодноразовим продовженням трудових відносин шляхом укладення контрактів, трудовий договір набув ознак безстроковості згідно з вимогами частини другої статті 39-1 КЗпП України є необґрунтованими, оскільки укладення контракту на певний строк, з урахуванням частини третьої статті 21 КЗпП України, регулюється частиною другою статті 23 КЗпП України, що виключає при переукладанні контракту чи продовженні строку його дії застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Позивач значну увагу приділяє захисту дисертаційної роботи. Відповідач наголошує, що питання продовження/завершення тощо дисертаційної роботи, присудження здобувачеві ступеня доктора філософії здійснюється відповідно до законодавства, що регулює присудження ступеня доктора філософії, і ніяк не пов`язане із трудовими відносинами.

У відповіді на відзив представник позивача посилається на те, що нібито відповідач

посилається на неоскарження відрахування із аспірантури. У цій частині представник позивача довільно тлумачить доводи відповідача, адже відповідач зазначав лише про те, що позивач був відрахований із закладу у зв`язку із завершенням навчання без захисту дисертації, що не оспорюється самим позивачем, ще у 2008 році.

Позивач наполягає, що право на захист дисертації було обмежено нібито укладенням строкового трудового договору, але такі висновки є безпідставними. Реалізація права на трудову діяльність під час навчання в аспірантурі є правом, а не обов`язком аспіранта (здобувача відповідного рівня освіти), отже, будь-яка особа, навчаючись в аспірантурі, може і не реалізовувати своє право на трудову діяльність.

21.02.2025 у порядку ст. 181 ЦПК України до суду надійшли пояснення третьої особи ректора НТУ Сокола Є.І., в яких останній підтримав у повному обсязі усі доводи відповідача щодо заперечень проти позовних вимог.

Рух справи.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В. від 04 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до НТУ «ХПІ» про визнання трудового договору укладеним безстроково, часткове скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В. від 14 жовтня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 05 листопада 2024 року.

05 листопада 2024 року розгляд справи було відкладено на 12 грудня 2024 року у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

12 грудня 2024 року розгляд справи було відкладено на 08 січня 2024 року у зв?язку із клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи.

08 січня 2025 року розгляд справи було відкладено на 29 січня 2025 року через перебування судді Бобко Т.В. у щорічній відпустці.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2025 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» про визнання трудового договору укладеним безстроково, часткове скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ректора Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» Сокола Євгена Івановича.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити, пояснивши про обставини спірних правовідносин, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив на позов.

Представник позивача Лиска П.О. в судовому засіданні підтримав позицію позивача, просив позовні вимоги задовільнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представники відповідача Барчук А.В. та Молчанова Ю.Ю. в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях, поданих у порядку ст. 180 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_4 про дату, час та місце судового засідання був належним чином у встановленому законом порядку повідомлений, надав суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

ОСОБА_1 був зарахований до аспірантури Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (далі НТУ «ХПІ») наказом № 2672-III від 27 жовтня 2005 року зі встановленим строком навчання з 01.11.2005 року по 01.11.2008 року.

На засіданні вченої ради факультету інформатики та управління НТУ «ХПІ» від 22 березня 2007 року (протокол № 11) затверджено тему дисертації «Педагогічні умови активізації творчого самовиявлення особистості в системі підготовки майбутніх інженерів» на здобуття наукового ступеня кандидата педагогічних наук аспіранту кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ОСОБА_1 ..

Наказом №2466-II від 07 жовтня 2008 року ОСОБА_1 , аспіранта НТУ «ХПІ», з 09 вересня 2008 року по 31 жовтня 2008 року зараховано на посаду асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. акад. І.А. Зязюна, на 0,5 робочого дня, за рахунок коштів загального фонду, підстава заява ОСОБА_1 .

Наказом №2861-IIІ від 31 жовтня 2008 року ОСОБА_1 відраховано з аспірантури з 31 жовтня 2008 року в зв`язку з закінченням строку навчання.

Наказом №2797-II від 03 листопада 2008 року ОСОБА_1 , аспіранта, працюючого на посаді асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами, на 0,5 робочого дня, 31 жовтня 2008 року звільнено в зв?язку із закінченням строку роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗПП України.

Наказом №3453-II від 31 грудня 2008 року ОСОБА_1 з 13 листопада 2008 до обрання за конкурсом, зараховано на посаду асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами, на 0,25 робочого дня, за рахунок коштів спеціального фонду, на підставі заяви ОСОБА_1

14 червня 2011 року між Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» в особі ректора проф. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладений строковий трудовий договір про продовження трудових відносин, за яким ОСОБА_1 працює в НТУ «ХПІ» на посаді асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами строком з 14 червня 2011 року по 14 червня 2014 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу, як обраний за конкурсом. Підставою для укладення трудового договору були заява ОСОБА_1 від 27 травня 2011 року, мотивований висновок робочої групи кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами НТУ «ХПІ» щодо професійної діяльності ОСОБА_1 , рішення засідання кафедри від 30 травня 2011 року (протокол № 15) про рекомендацію обрання ОСОБА_1 на посаду, рішення Вченої Ради факультету «Інформатики і Управління» від 14 червня 2011 року (протокол засідання № 11) про обрання ОСОБА_1 на посаду асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами як обраного за конкурсом.

Наказом № 1911-ІІ від 30 вересня 2011 року по НТУ «ХПІ» ОСОБА_1 , асистенту кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами з 14 червня 2011 року по 14 червня 2014 року продовжено строк роботи на цій же посаді за строковим трудовим договором на 0,25 робочого дня, як обраного за конкурсом, за рахунок коштів спеціального фонду, на підставі заяви ОСОБА_1 та строкового трудового договору.

15 червня 2014 року між Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» в особі ректора проф. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладений строковий трудовий договір про продовження трудових відносин, за яким ОСОБА_1 працює в НТУ «ХПІ» на посаді асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами строком з 15 червня 2014 року по 15 червня 2017 року з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу.

Підставою для укладення трудового договору були заява ОСОБА_1 , мотивований висновок робочої групи кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами НТУ «ХПІ» щодо професійної діяльності ОСОБА_1 , рішення засідання кафедри від 19 травня 2014 року (протокол № 11) про рекомендацію продовження роботи за строковим договором ОСОБА_1 , рішення Вченої Ради факультету «Інформатики і Управління» від 20 травня 2014 року (протокол засідання № 9) про клопотання перед ректором про продовження роботи ОСОБА_1 за строковим трудовим договором на 2 роки.

Наказом № 1342 С від 23 липня 2014 року по НТУ «ХПІ» ОСОБА_1 , асистенту кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами з 15 червня 2014 року по 15 червня 2017 року продовжено строк роботи на цій же посаді за строковим трудовим договором на 0,25 робочого дня, за рахунок коштів спеціального фонду, на підставі заяви ОСОБА_1 та строкового трудового договору.

29 травня 2017 року між Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» в особі ректора Сокола Є.І. та ОСОБА_1 укладений строковий трудовий договір про продовження роботи ОСОБА_1 в НТУ «ХПІ» на посаді асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. акад. І.А Зязюна на строк з 16 червня 2017 року по 16 червня 2020 року з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом.

Підставою для укладення трудового договору були заява ОСОБА_1 , мотивований висновок робочої групи кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами НТУ «ХПІ» щодо професійної діяльності ОСОБА_1 , рішення засідання кафедри від 13 квітня 2017 року (протокол № 13) про рекомендацію продовження роботи за строковим договором ОСОБА_1 , рішення Вченої Ради факультету «Інформатики і Управління» від 16 травня 2017 року (протокол засідання № 4) про рекомендацію ректорові продовжити строковий трудовий договір ОСОБА_1 строком на 3 роки.

Наказом № 898 С від 29 травня 2017 року по НТУ «ХПІ» ОСОБА_1 , асистенту кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами з 16 червня 2017 року по 16 червня 2020 року продовжено строк роботи на цій же посаді за строковим трудовим договором на 0,25 робочого дня, за рахунок коштів спеціального фонду, на підставі заяви ОСОБА_1 та строкового трудового договору.

17 червня 2020 року між Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» в особі в.о. ректора Марченка А.П. та ОСОБА_1 укладений строковий трудовий договір про продовження роботи ОСОБА_1 в НТУ «ХПІ» на посаді асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. акад. І.А Зязюна на строк з 17 червня 2020 року по 17 червня 2023 року з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом.

Підставою для укладення трудового договору були заява ОСОБА_1 , мотивований висновок робочої групи кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами НТУ «ХПІ» щодо професійної діяльності ОСОБА_1 , рішення засідання кафедри від 11 березня 2020 року (протокол № 13) про рекомендацію продовження роботи за строковим договором ОСОБА_1 , рішення Вченої Ради факультету «Інформатики і Управління» від 26 травня 2020 року (протокол засідання №2) про рекомендацію ректорові продовжити строковий трудовий договір ОСОБА_1 строком на 3 роки.

Наказом № 736 С від 11 червня 2020 року по НТУ «ХПІ» ОСОБА_1 , асистенту кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами з 17 червня 2020 року по 17 червня 2023 року продовжено строк роботи на цій же посаді за строковим трудовим договором на 0,25 робочого дня, за рахунок коштів спеціального фонду, на підставі заяви ОСОБА_1 та строкового трудового договору.

18 червня 2023 року між Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» в особі ректора Сокола Є.І. та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 1 до контракту від 17 червня, за якою ОСОБА_1 продовжує роботу на посаді асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами на строк з 18 червня 2023 року по 31 серпня 2024 року з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом.

Підставою для укладення трудового договору були заява ОСОБА_1 від 18 червня 2023 року.

Наказом № 962 С від 10 липня 2023 року по НТУ «ХПІ», до якого внесені зміни наказом № 680 С від 30 квітня 2024 року, ОСОБА_1 , асистенту кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами з 18 червня 2023 року по 31 серпня 2024 року продовжено строк роботи на цій же посаді за додатковою угодою до строкового трудового договору на 0,25 робочого дня, за рахунок коштів спеціального фонду, на підставі заяви ОСОБА_1 та додаткової угоди до строкового трудового договору.

05 червня 2024 року ОСОБА_1 звертався із заявою до ректора НТУ «ХПІ» Сокола Є.І. про продовження строку роботу на посаді асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. акад. І.А. Зязюна. Також позивач звертався до завідувача кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. акад. І.А. Зязюна НТУ «ХПІ» Підбуцької Н.В. з письмовим представленням щодо продовження строкового трудового договору.

На засіданні кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. акад. І.А. Зязюна НТУ «ХПІ» від 21 серпня 2024 року (протокол № 7) ухвалено рішення про те, що дисертаційна робота ОСОБА_1 не є завершеним дослідженням, не відповідає вимогам «Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника», затвердженого постановою КМУ від 24.07.2013 № 567, а тому не може бути представлена до захисту.

Наказом ректора НТУ «ХПІ» Є.Сокола Черемського М.П. № 1383С від 28 серпня 2024 року ОСОБА_1 , асистента кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. акад. І.А. Зязюна, 31 серпня 2024 року звільнено з посади у зв`язку з закінченням строку дії строкового договору відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України, підстава службова записка завідувача кафедри ОСОБА_6 , якою остання просить припинити трудові відносини з ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням дії строкового трудового договору.

23 вересня 2024 року складено акт про відмову ОСОБА_1 від отримання трудової книжки та витягу з наказу про звільнення.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 21 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Аналогічне визначення трудового контракту містить і стаття 21 КЗпП України в редакції чинній на час припинення контракту.

Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення статті 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Відповідно до частини 3 статті 54 Закону України «Про освіту» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Відповідно до ч. 2 статті 32 Закону України «Про вищу освіту» заклади вищої освіти мають рівні права, що становить зміст їх автономії та самоврядування, у тому числі: приймати на роботу педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників.

Відповідно до вимог статті 34 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) до компетенції вченої ради факультету належить обрання на посаду таємним голосуванням асистентів.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), однією із основних посад науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації є посада асистента.

Відповідно до ч. 3 статті 55 Закону України «Про вищу освіту» повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників закладів вищої освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий перелік був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963. У розділі «Посади науково-педагогічних працівників витих навчальних закладів ІІІ-ІV рівня акредитації» цього переліку міститься посада доцент, асистент.

Відповідно до ч. 11 статті 55 Закону України «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.

Відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» науково-педагогічний працівник - вчений, який має вищу освіту не нижче другого (магістерського) рівня, відповідно до трудового договору (контракту) в університеті, академії, інституті професійно провадить педагогічну та наукову або науково-педагогічну діяльність та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації у випадках, визначених законодавством.

Відповідно до статті 23 КЗпП України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3)таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Аналогічне визначення стаття 23 КЗпП України містить і в редакції чинній на час припинення контракту.

Відповідно до п.2 статті 36 КЗпП України (редакція якого була чинної і на момент виникнення спірних правовідносин) підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

04 лютого 1994 року Україною ратифіковано Конвенцію Міжнародної організації праці N 158 (далі Конвенція) про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, на положення якої посилається позивач, обґрунтовуючи правові підстави позовних вимог.

Зазначеною Конвенцією запропоновано учасникам МОП запровадження гарантій проти застосування договорів про найняття осіб на певний термін. Статтею 4 Конвенції передбачено, що трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За положенням ч.2 статті 9 Конвенції щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості:

a) тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці;

б) згадані в статті 8 цієї Конвенції органи (в т.ч. суд) наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою.

При ратифікації вказаної Конвенції Україна не зазначила, категорії осіб, які вилучаються зі сфери застосування Конвенції. Після ратифікації Конвенції, державою імплементовано міжнародні норми права в національне право, про що свідчить зміст статей 39-1 та 5-1 КЗпП України.

Так, відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 2 статті 39-1 КЗпП України, трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Частиною другою статті 23 КЗпП України передбачено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як зазначено вище, наведеними нормами законів передбачено укладення контракту, як письмової форми строкового трудового договору, з науково-педагогічними працівниками закладів вищої освіти, до яких віднесена посада асистента.

Укладання строкових трудових договорів з обраною за результатами проведення конкурсу на посаду науково-педагогічного працівника передбачено також Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», затвердженим ректором НТУ «ХПІ» 26 листопада 2021 року.

Відповідно до п.5.1, 5.2 строкових трудових договорів, які були укладені між сторонами 14 червня 2011 року, 15 червня 2014 року, 29 травня 2017 року, 17 червня 2020 року, трудовий договір при наявності відповідних правових підстав за погодженням сторін може бути призупинено, продовжено або переукладено на новий строк. Переукладення строкового трудового договору один або декілька разів відповідно до ч.2 статті 23 КЗпП України не вважається укладеним на невизначений строк, передбачений ч.2 статті 39 КЗпП України. Закінчення строку дії строкового трудового договору є безумовною підставою для розірвання трудових відносин відповідно до п. 2 статті 36 КЗпП України.

Підставою укладання строкових трудових договорів між сторонами, у тому числі договору від 17 червня 2020 року та додаткової угоди до нього, були відповідні заяви самого позивача, в яких він просив укласти строковий трудовий договір на визначений строк. Підписавши строковий трудовий договір від 17 червня 2020 року та додаткову угоду до нього, позивач погодився з їх умовами, у тому числі зі строком їх дії, за весь час дії трудових договорів їх умови та відповідні накази про продовження роботи на визначений строк позивач не оскаржував, з будь-якими заявами з приводу строку дії трудових договорів до відповідача не звертався.

Позивачем не надано доказів щодо примусу з боку керівництва та посадових осіб відповідача на подачу заяв про укладення строкових трудових договорів та підписання таких договорів.

Припинення трудового договору у зв`язку із закінченням його строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору, у зв`язку із закінченням його строку, на який він був укладений.

З огляду на вищенаведене суд висновує про те, що трудові відносини між сторонами не можуть бути встановлені на невизначений строк, переукладення строкового трудового договору у випадках, що підпадають під дію ч. 2 статті 23 КЗпП України, не має наслідком набуття трудовим договором характеру безстрокового чи укладеного на невизначений строк.

Зазначений висновок повністю узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27.03.2019 року у справі №725/2974/16, від 04.03.2021 у справі № 640/15491/19, від 19.10.2023 у справі № 274/4132/21.

Надані позивачем відомості щодо наявності у нього відзнак (подяки, грамоти), підвищення кваліфікації, участі в освітніх курсах та вебінарах, професійної наукової активності, жодним чином не впливають на характер наступної роботи, не можуть бути самостійної підставою для продовження трудового договору, а лише є доказами, які характеризують позивача.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (п.2,3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом встановлено, що строк дії трудового договору від 17 червня 2020 року та додаткової угоди до нього закінчився 31 серпня 2024 року, трудові відносини не були продовжені за ініціативою відповідача, що вбачається з наказу № 1383 С від 28 серпня 2024 року та службової записки завідувача кафедри ОСОБА_7 .

Особливістю строкового трудового договору є встановлення сторонами моменту його припинення в процесі влаштування особи на роботу. Даючи згоду на укладення строкового трудового договору, працівник заздалегідь зобов`язується виконувати доручену трудову функцію протягом обумовленого проміжку часу. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку.

Щодо доводів позивача про порушення його права на захист дисертаційного дослідження в зв`язку з його звільненням суд повністю погоджується з доводами відповідача про те, що питання продовження та завершення дисертаційної роботи, присудження здобувачеві ступеня доктора філософії здійснюється відповідно до вимог законодавства, що регулює присудження ступеня доктора філософії, і ніяк не пов`язане із трудовими відносинами. Аспірант не є найманим працівником і не перебуває в трудових відносинах із навчальним закладом (науковою установою). Як було встановлено судом у зв`язку із закінченням строку навчання позивача було відраховано з аспірантури з 31 жовтня 2008 року наказом № 2861-III від 31 жовтня 2008 року в зв`язку із завершенням навчання без захисту дисертації.

Механізм підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії наразі регулюється Порядком підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 р. № 261 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 2023 р. № 502). Вказаним Порядком передбачені умови захисту дисертацій здобувачами, які до 01 січня 2024 року були відраховані із закладу вищої освіти (наукової установи) у зв`язку із завершенням терміну навчання за відповідною освітньо-науковою програмою без захисту дисертації, такі умови жодним чином не пов`язані з трудовими відносинами та не залежать від них.

Обставини виконання позивачем дисертаційної роботи та її захисту не входять до трудових відносин, з приводу яких виник спір між сторонами, жодним чином не впливають на зміст спірних правовідносин, отже не можуть бути предметом судового розгляду, а тому суд не надає оцінку таким доводам позивача.

Посилання позивача про неможливість завершення дисертаційної роботи без продовження виконання наукової роботи викладача є виключно суб`єктивною позицією позивача та його власним баченням виконання дисертаційної роботи, які жодним чином не ґрунтуються на нормах закону.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем вимог статті 241-1 КЗпП України, оскільки наказ про звільнення не був виданий в останній день строкового договору, суд зазначає таке.

Статтею 241-1 КЗпП України визначені правила обчислення строків, передбачених цим Кодексом. Так, коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Строк дії строкового трудового договору від 17 червня 2020 року закінчувався 31 серпня 2024 року. Наказом від 28 серпня 2024 року № 1383 С позивача звільнено із займаної посади 31 серпня 2024 року.

Останній день строку роботи позивача не припадав на святковий, вихідний або неробочий день, оскільки наказом № 203 ОД від 22 серпня 2022 року в умовах запровадженого воєнного стану із урахуванням положень статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 01 вересня 2022 року в НТУ «ХПІ» встановлено шестиденний робочий тиждень. Отже, 31 серпня 2024 року (субота) в НТУ «ХПІ» був робочим днем.

За змістом статті 47 КЗпП України, яка передбачає обов`язок роботодавця видати працівнику трудову книжку у день звільнення, та статті 116 КЗпП України, яка встановлює обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником у день звільнення, останнім робочим днем - є день звільнення.

Отже, працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення. Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день видання наказу роботодавця, або у будь-який наступний день за днем видання наказу по звільнення.

Такий висновок відповідає усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 26 вересня 2018 року у справі № 289/51/16-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 462/993/17, від 13 вересня 2023 року у справі № 344/8391/20)

За таких обставин, оскільки строк трудового договору сплив 31 серпня 2024 року, що є підставою для звільнення за п.2 ст. 36 КЗпП України, видання відповідного наказу відповідачем 28 серпня 2024 року із зазначенням дати звільнення 31 серпня 2024 року відповідає положенням КЗпП України.

Щодо доводів позивача про протиправні дії відповідача, які полягають у тому, що посада позивача не була скорочена, навантаження не змінилось, а конкурс на посаду позивача не оголошувався, що свідчить про негативне ставлення особисто до позивача, яке і було дійсною причиною його звільнення, суд зазначає таке.

Як вже було зазначено вище, закінчення строку трудового договору є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку, та незалежно від наявності змін в умовах праці (зміни навантаження, скорочення посади, тощо).

Ч. 2 ст. 22 КЗпП України передбачено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів наявності дискримінації або іншого негативного особистого ставлення до нього зі сторони відповідача, наявності таких фактів також не встановлено судом під час розгляду справи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Оцінючи доводи сторін, суд враховує п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, який зазначає, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач, підписавши строковий трудовий договір, погодився з його умовами, строк дії трудового договору закінчився, звільнення позивача здійснено у відповідності до діючого законодавства України, суд вважає відсутніми підстави для скасування наказу Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 28.08.2024 №1383С в частині звільнення позивача, а позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають задоволенню.

Інші вимоги позивача про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення, а тому такі вимоги задоволенню також не підлягають.

Щодо судових витрат

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12,13, 141, 259, 263,265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ректор Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» Сокол Євген Іванович, про визнання трудового договору укладеним безстроково, часткове скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної платиза час вимушеного прогулу.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Відповідач Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут», , місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Кирпичова, 2.

Третя особа - ректор Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» Сокол Євген Іванович, місце роботи: 61002, м. Харків, вул. Кирпичова, 2.

Повне рішення складено 04 березня 2025 року.

Суддя Т.В. Бобко