Справа № 570/6392/24
Номер провадження 2/570/498/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

представника позивача - адвоката Тищук К.П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Тищук К.П. звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути з нього на користь позивача ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно, з подальшою індексацією суми аліментів відповідно до закону, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до закінчення донькоюнавчання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19.05.2022 р. у справі №570/539/22 розірвано. У шлюбі з відповідачем народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з вказаним рішенням суду з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.02.2022 р. і до повноліття дитини.

Окрім сплати аліментів, жодної іншої допомоги відповідач дитині не надавав, участі у житті дочки не приймав. Дочка постійно проживала з позивачем.

Позивач як матір виконує всі батьківські обов`язки, покладені на неї згідно закону та усіма силами намагається матеріально утримувати доньку, забезпечувати її необхідним, забезпечити їй комфортні умови для проживання та навчання, а тому вважає, що такий самий обов`язок у рівній мірі покладений і на батька.

Донька вступила на навчання до Одеського національного морського університету та зарахована до складу студентів 1 курсу денної форми навчання факультету / інституту ННІМБ ОС «Бакалавр» за спеціальністю 051 Економіка. Займається за контрактом. Стипендію не отримує. Строк закінчення навчання 30.06.2028 р. Донька сторін навчається на платній формі навчання, що підтверджується Договором №601-1-6-24 від 22.08.2024 р. про надання платної освітньої послуги і як вбачається з Договору, загальна вартість навчання становить 125 700 грн.

Згідно Договору №601-1-6-24 від 22.08.2024 р. оплата за навчання за 1 курс становить 26 650 грн. та за 2024-2025 навчальний рік вона вже оплатила половину.

Позивач купила доньці все необхідне з початку навчального року: одяг, взуття, канцелярські товари, книги, необхідні для навчання.

Відповідач запевнив позивача, що буде матеріально допомагати щодо оплати навчання доньки. Однак крім витрат на оплату навчання, є інші регулярні витрати, необхідні для забезпечення доньці нормальних умов проживання та навчання, а саме: витрати на навчальні матеріали, обслуговування комп`ютера, поповнення телефону, харчування, одяг, взуття, побутові речі, проїзд, засоби особистої гігієни, косметика та навіть дозвілля. Проживання коштує дорого, а у зв`язку із стаціонарною формою навчання дочка не має можливості працевлашуватися. Тому її фінансово фактично на сьогодні повністю забезпечує позивач, проте одній у повній мірі забезпечити належні умови життя складно.

Відповідач є здоровим чоловіком, офіційно працює, інших осіб на його утриманні немає, а тому позивач вважає, що останній має можливість виконувати покладений а нього чинним законодавством обов`язок батька по утриманню повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Ухвалою суду від 13.01.2025 р. прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та вказує, що якби позивач з донькою були впевнені про добровільне надання коштів відповідачем на період навчання доньки, то цього позову не було. Вказує, що відповідач, знаючи про подачу до суду вказаного позову, дійсно подав заяву про відрахування з його заробітної плати коштів на утримання доньки, однак у майбутньому він у будь-який час зможе відкликати свою заяву, що не буде відповідати інтересам доньки.

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, оскільки він добровільно бере участь в утриманні доньки, подав заяву у бухгалтерію за місцем своєї роботи про відрахування коштів із заробітної плати. Вказує, що на даний час позивач разом із донькою знаходяться за кордоном, він спілкується з донькою. Перебуваючи вдома в Україні, донька навідувалася до нього додому, він давав їй кошти на навчання, харчування та інші потреби.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.1988 р., від якого мають спільну вже повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.05.2022 р. у справі №570/539/22.

Вказаним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.05.2022 р. шлюб, зареєстрований 19.11.1988 р. Лісівською сільською радою Дубровицького району Рівненської області за актовим записом №11, між сторонами розірвано. Неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживанні з матір`ю; також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітню дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.02.2022 р. і до повноліття дитини, про що 22.06.2022 р. Рівненським районним судом було видано виконавчий лист.

Як убачається з витягу з наказу №283-вк/дфн від 13.08.2024 р. ОНМУ МОНУ, зараховано за кошти фізичних та/або юридичних осіб абітурієнтку ОСОБА_3 .

Як убачається з довідки заступника директора ННІМБ Д. Решеткова Одеського національного морського університету Навчально-наукового інституту морського бізнесу №242 від 16.08.2024 р., ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання освітнього ступеню бакалавр спеціальності 051 «Економіка» ОНМУ ННІ морського бізнесу 1 курсу 1 групи. Займається за контрактом. Стипендію не отримує. Строк закінчення навчання 30.06.2028 р.

Як убачається з розділу ІІІ п.1 договору №601-1-6-24 від 22.08.2024 р., укладеного між ОНМУ в особі проректора Шумила О.М. та замовником освітньої послуги ОСОБА_2 для здобувача ОСОБА_3 , загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 125 700 грн., 1 курс - 26 650 грн.; 2 курс - 29600 грн.; 3 курс - 32 900 грн.; 4 курс - 36550 грн.

З пояснень учасників справи у судовому засіданні встановлено, що відповідач працює в ПП «Нафтотермінал» та згідно його письмової заяви від 31.12.2024 р. здійснюються відрахування від його заробітної плати на рахунок, який надала позивач роботодавцю відповідача.

Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від15травня 2006року №3"Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-ХІІ батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згіднозі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом приймається до уваги те, що повнолітня донька сторін навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила навчання у навчальному закладі, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що донька потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, стипендії вона не отримує.

Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, працює та отримує регулярний дохід, що останнім не заперечується, а отже має можливість надавати допомогу повнолітній доньці.

У свою чергу відповідач, не визнаючи позов про стягнення аліментів повністю через добровільне здійснення відрахувань зі своєї заробітної плати, натомість лише вказує про свою працездатність, та відсутність на його утриманні інших осіб, що свідчить про відсутність підстав вважати неспроможним відповідача утримувати свою повнолітню доньку у заявленому позивачем розмірі.

Відповідач належних доказів щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці у заявленому у позивачем розмірі не надав.

Отже, відповідач як батько зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки він спроможний надавати таку допомогу та сплачувати аліменти, у розмірі визначеному позивачем, який фактично ним не спростовано.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937 св 21) зроблено висновок: «При цьому посилання апеляційного суду на відсутність доказів працевлаштування відповідача, що, за висновком суду, унеможливило встановити, чи дійсно він має можливість надавати дітям матеріальну допомогу, Верховний Суд визнає неспроможними, так як відповідач, маючи обов`язок у змагальному процесі доводити свої твердження (статті 12, 81 ЦПК України), не надав доказів, що не працює, приховував ці докази від позивача, а представник відповідача підтвердила факт його працевлаштування.

Колегія суддів наголошує на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання, до чого зводилися основні доводи апеляційної скарги відповідача.

Такий виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.»

З урахуванням вищевказаних обставин та обопільного обов`язку батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, до досягнення нею двадцяти трьох років та можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача на її користь аліменти у заявленому позивачем розмірі від його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 12.12.2024 р. і до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, у залежності з тим, яка з цих подій настане першою.

Заперечення відповідача щодо надання ним щомісячного матеріального забезпечення своїй доньці за домовленістю з нею, а також відрахування з його заробітної плати коштів на рахунок позивача, як на підставу відмови у позові судом відхиляються. Чинним сімейним законодавством, зокрема ч. 1, 2 ст. 181 СК України, передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Існування між сторонами домовленості не позбавляє позивача, з якою проживає дитина, що відповідач не заперечує, заявити позов до суду до батька доньки про стягнення аліментів в примусовому порядку. Окрім того, відповідачем не надано жодних доказів укладення договору між ним і позивачем або донькою про участь у витратах на доньку, який би був оформлений у встановленому законом порядку або обставин визнання недійсним такого договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Відповідно до ч.2 ст.179 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно доч.1ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

У відповідності до ч.1 ст.141ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 1211, 20 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно, з подальшою індексацією суми аліментів відповідно до закону, починаючи з дня звернення з позовом до суду 12.12.2024 р. і до закінчення донькоюнавчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років,у залежності з тим, яка з цих подій настане першою.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати - судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 18.03.2025 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.