Провадження № 2/357/1499/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Ільницька І. П.,

За участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство «Кредобанк», про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

25 листопада 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просив суд: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 та залишити за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.03.2008 року до набрання чинності рішення суду про його розірвання 26.07.2022 року. В період шлюбу сторони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 . Підставою набуття власності на лану квартиру став договір купівлі-продажу, посвідчений 27.01.2021 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О.С. Під час укладення договору відповідач діяла за згодою свого чоловіка позивача у справі, згода якого на укладення даного договору засвідчена у заяві останнього, справжність підпису якого посвідчена нотаріусом. Квартиру було придбано частково за кредитні кошти АТ «Кредобанк» та 27.01.2021 укладено договір іпотеки вказаної квартири. Майновим поручителем договору іпотеки виступила відповідачка. Метою кредиту стало придбання квартири АДРЕСА_1 . Спірна нерухомість є об`єктом спільної сумісної власності сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22 січня 2025 року. Вказаною ухвалою залучено в якості третьої особи АТ «Кредобанк».

24 грудня 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив обґрунтовано тим, що 11 березня 2008 року Відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 210, зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: дочка, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2022 року, що набрало законної сили 26 липня 2022 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 11 березня 2008 року у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. 27 січня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської Федорякою О.С., зареєстрованого у реєстрі № 261, ОСОБА_3 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідач значиться власником спірного нерухомого майна. Відповідно до пункту 2.1 договору купівлі-продажу від 27 січня 2021 року продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 130 000 грн. 00 коп., з яких 630 000 грн. 00 коп. покупець власними коштами сплатив продавцям до підписання та нотаріального оформлення цього договору, а решта грошових коштів буде отримана продавцями від покупця після укладення та нотаріального посвідчення цього договору протягом двоє банківських днів, а саме 500 000 грн. 00 коп., за рахунок кредитних коштів, отриманих у АТ «КРЕДОБАНК». 27 січня 2021 року між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № іро20117, за умовами якого банк зобов`язався надати у власність позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, комісію та інші платежі, що передбачені цим договором. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 500 000 грн. 00 коп. на строк 220 місяців з терміном повернення до 26 травня 2039 року. Цільове призначення кредиту придбання нерухомості у кредит за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору виконання зобов`язань за цим договором забезпечується способами, що обумовлені у цьому кредитному договорі та/ або договором забезпечення, зокрема: неустойкою (штрафом, пенею), іпотека трьохкімнатною квартирою, загальною площею 70,40 кв.м (житловою площею 42,20 кв.м), що належатиме ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ринковою вартістю на суму 1 130 000 грн. 00 коп., заставною вартістю 960 500 грн. 00 коп. 27 січня 2021 року між ОСОБА_3 та АТ «КРЕДОБАНК» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О.С., зареєстрований у реєстрі за № 266, за умовами якого забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майновим поручителем якого є іпотекодавецьта вимог іпотекодержателя, що виникають з кредитного договору № іро20117 від 27 січня 2021 року, укладеного між іпотеко держателем та боржником, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені у майбутньому (кредитний договір), стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, пень, штрафів та інших видів неустойки в повному обсязі. Відповідно до пункту 1.3 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальна площа квартири: 70,4 кв.м, житлова площа 42,4 кв.м. Згідно з висновком вартість квартира на момент набуття права власності на неї становила 1 130 000 грн. 00 коп. На момент набуття права власності на спірну квартиру відповідач мала особисті кошти у розмірі 630 000 грн. 00 коп., які відразу були передані продавцям у рахунок вартості квартири. Вказані кошти були накопичені її матір`ю ОСОБА_8 , за рахунок пенсійних виплат, які вона отримувала та подаровані відповідачу, а також накопичені відповідачем з отриманих особистих доходів. Факт наявності у матері відповідача коштів підтверджується довідкою про доходи № 692722. У відповідача також були власні кошти необхідні для часткової оплати вартості квартири, так як вона постійно працювала та отримувала дохід. Будь-якої фінансової участі у накопиченні коштів у розмірі 630 000 грн. 00 коп. та відповідно придбанні квартири позивач не приймав, особистих коштів для першого етапу розрахунку за придбане житло на підставі договору купівлі-продажу він не вносив. Враховуючи цю обставину та розуміючи її у повній мірі, позивач не був проти укладення договору купівліпродажу та реєстрації нерухомого майна саме на моє ім`я. Разом з тим, бажаючи все таки прийняти участь у придбанні нерухомого майна, позивач виявив бажання виступити позичальником за кредитним договором. При цьому відповідач виступила майновим поручителем та у випадку невиконанні умов кредитного договору вся відповідальність була б покладена на відповідача. Після укладення кредитного договору позивач з власних доходів жодного разу не здійснив погашення кредитної заборгованості. Подружні стосунки між сторонами вже на той час суттєво погіршилися, як було зазначено вище шлюб між ними розірвано у червні 2022 року. Всі кошти за кредитним договором були сплачені особисто відповідачем, є її особистою власністю, надані їй знову ж таки матір`ю. Після розірвання шлюбу, відповідач продовжила виконувати умови кредитного договору та у період з грудня 2022 року по 25 вересня 2024 року у рахунок погашення кредиту ОСОБА_1 згідно з договором № іро20117 від 27 січня 2021 року відповідач до АТ «КРЕДОБАНК» внесла грошові кошти у загальному розмірі 624626 грн. 71 коп., що становить 55,27 % вартості квартири (624629*100/1130000). Більше половини вартості квартири внесена відповідачем після розірвання шлюбу. На даний час відповідачем повністю погашено заборгованість за кредитним договором. Вартість квартири станом на 27 січня 2021 року складала 1 130 000 грн. 00 коп., при цьому відповідач у повному обсязі сплатила за житло особисті кошти. Відповідач вважає, що на спірну квартиру не може поширюватися режим спільної сумісної власності, а вимоги позивача про поділ майна та визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири задоволенню не підлягають. За змістом положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України (далі СК України) власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й одним із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Отже, об`єктом права спільної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Водночас відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідач вважає, що спірна квартира є її особистою власністю, оскільки набута хоча і на час шлюбу, однак за кошти, що належали їй особисто. Позивач не надав суду доказів, які б свідчили про наявність у нього доходу та фінансової можливості для придбання спірного нерухомого майна. При цьому сам факт перебування у шлюбі не є визначальною обставиною для встановлення режиму спільної сумісної власності подружжя. Про допит в якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 буде заявлено відповідне клопотання. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, повідомляю суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у суді першої інстанції становлять витрати на професійну правничу допомогу в розмірі (орієнтовно) 20 000,00 грн. (включаючи стадії: збирання та опрацювання матеріалів необхідних для складання відзиву на позовну заяву; складання проекту відзиву на позовну заяву; підготовка інших заяв та клопотань по суті спору; представництво інтересів у суді першої інстанції)». До закінчення судових дебатів буде подана заява про відшкодування витрат на правничу допомогу разом з додатками, які підтверджують отримання таких послуг.

21 січня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

31 січня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

За клопотанням представника відповідача від 22 січня 2025 року про відкладення підготовчого засідання, останнє судом відкладено та повторно призначено на 18 лютого 2025 року.

18 лютого 2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про відсутність заперечень щодо закриття підготовчого засідання в порядку письмового провадження та призначення справи до судового розгляду.

18 лютого 2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про відсутність заперечень щодо проведення судового засідання 18.02.2025 без здійснення технічної фіксації та відсутність заперечень проти закриття підготовчого засідання в порядку письмового провадження та призначення справи до судового розгляду.

Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 березня 2025 року на 11.00 год.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснили суду те, що відповідач не спростувала презумпцію спільності майна та не надала доказів того, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача чи її матері. Позивач до розірвання шлюбу самостійно виплачував заборгованість за кредитні кошти, а після розірвання шлюбу, кредитні кошти за квартиру виплачувала його колишня дружина так як він мав інші кредитні зобов`язання, зокрема на лікування та оперативні втручання на серці втручання його матері. Перший внесок на купівлю квартири складали грошові кошти подружжя, так як він постійно працював та отримував велику заробітну плату.

В судовому засіданні відповідач та її представник просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснили суду, що на спірну квартиру не може поширюватися режим спільного майна, так як для придбання спірної квартири частина грошових коштів була надана матір`ю відповідача, частина грошових коштів була одержана в кредит, проте з червня 2022 року лише відповідач сплачувала заборгованість за кредитом, зокрема нею було сплачено 55,27 % від вартості спірної квартири.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом своєчасно та належним чином. Правом на подачу пояснення на адресу суду не скористався, клопотання про відзолення судового розгляду до суду не подав.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 показала суду, що вона є кумою сторін та знає сторони на протязі 19 років. Вона знала про те, що сторони придбали спірну квартиру за кредитні кошти. Після розірвання шлюбу між сторонами, кум сказав їй про те, що йому квартира не потрібна, вона залишиться дітям, а він сплачує кошти за отримання кредиту, на лікування його матері.. Кум повідомив про те, що його колишня дружина сама має спробувати виплати кошти за кредитом та утримувати двоє дітей. Кумі завжди допомагала матір, зокрема, виплачувати кредит за квартиру та утримувати дітей.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 показала суду, що вона є матір`ю відповідача. З 2003 року сторони проживали спільно у її квартирі. Вона з 2005 року по 2006 рік працювала на заводі «Трібо», після чого вийшла на пенсію. З кожної пенсії вона постійно відкладала частину грошових коштів та обмінювала їх на долари. Перший внесок на купівлю квартири було здійснено за відкладені нею грошові кошти в сумі 23 000 доларів. В подальшому коши у доньки виникла заборгованість за кредитом, вона надала їй грошві кошти на його погашення в сумі близько 120 000 грн та віддала останній для користування свою пенсійну картку. Вона з донькою вирішили самостійно виплачувати кредит.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 показав суду, що він разом з відповідачем наприкінці грудня 2022 року їздив власним автомобілем до відділення банку, так як останні мала принести до банківської установи значну суму грошових коштів. Він знає, що сторони купували квартиру за кредитні кошти і мама відповідача постійно допомагала останній з дітьми та грошовим коштами, та як у неї гарна пенсія.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

Сторони перебували у шлюбі між собою з 11 березня 2008 року до його розірвання рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 26 липня 2022 року.

За час перебування у шлюбі 27 січня 2021 року відповідач, шляхом укладення договору купівлі-продажу, придбала у власність квартиру АДРЕСА_2 . Відповдіно до п.2.1 даного договору, продаж квартири вчинено за 1 130 000,00 грн, з яких 630 000,00 грн покупець власними коштами сплатила продавцям, а решта грошових коштів в сумі 500 00,00 грн була отримана за рахунок кредитних коштів АТ «Кредобанк». Згідно п.4.3 договору, покупець діє за згодою чоловіка ОСОБА_1 , згідно заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 26 січня 2021 року.

27 січня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № іро20117, згідно з п.2 якого банк видає позичальнику кредит в сумі 500 00,00 грн на строк 220 місяців з терміном погашення до 26 травня 2039 року. Кредит видається на придбання нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 та оплати суми страхового платежу на користь страхової компанії. Згідно п.6 договору виконання зобов`язань за кредитом забезпечується іпотекою трьохкімнатної квартири, що належатиме ОСОБА_3 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Порука ОСОБА_3

27 січня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, який, згідно п 1.1 якого, є забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_1 , майновим поручителем якого є іпотекодавець ( ОСОБА_3 ) . Предметом іпотеки, згідно п.1.3 є квартира під АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.11.2024, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є власністю ОСОБА_3 .

Стороною відповідача надано платіжні інструкції кредитового переказу коштів ОСОБА_3 на погашення кредиту від 27.01.2021 АТ «Кредобанк» за період часу з 26.12.2022 по 31.08.2024 (20000,00 грн + 3000,00 грн + 20000,00 грн + 20000,00 грн + 20000,00 грн + 20000,00 грн + 15000,00 грн + 20000,00 грн + 20000,00 грн + 13000,00 грн + 23000,00 грн + 20000,00 грн + 20000,00 грн + 18000,00 грн + 20000,00 грн + 20000,00 грн + 20000,00 грн + 20000,00 грн + 4000,00 грн + 85000,00 грн + 10000,00 грн + 11000,00 грн + 29900,00 грн + 11000,00 грн).

Також відповідачем надано до суду роздруківку про розмір заробітної плати за період часу з 2008 року до 2024 року (2008 175,65 грн, 2009 7718,00 грн, 2010 10659,00 грн, 2011 3143,00 грн, 2016 8850,00 грн, 2017 38400,00 грн, 2018 44676,00 грн, 2019 - 64017,46 грн, 2020 - 55125,06грн, 2021 67244,98 грн, 2022 73404,47 грн, 2023 83437,66 грн, 2024 94785,16 грн) та довідку про доходи ОСОБА_8 Білоцерківського ОДПІ УПФУ в Київській області про суми отриманої пенсії за період часу з січня 2020 року до грудня 2024 року, загальним розміром 849470,60 грн.

Представником позивача додатково долучено до матеріалів справи довідку форми ОК-5 щодо доходів ОСОБА_1 за період часу з 2000 до 2024 року (2000-143,39 грн, 2001-5120,40 грн, 2002-5849,05 грн, 2003-10735,39 грн, 2004-10896,19 грн, 2005-14143,57 грн, 2006-16896,82 грн, 2007-29623,59 грн, 2008-30389,13 грн, 2009-53733,60 грн, 2010-58001,89 грн, 2011-73837,97 грн, 2012-80862,83 грн, 2013-123744,75 грн, 2014-131526,65 грн, 2015-141494,84 грн, 2016-157152,23 грн, 2017-189741,51 грн, 2018-274900,85 грн, 2019-298831,30 грн, 2020-317436,16 грн, 2021-419823,62грн, 2022-376503,85 грн, 2023-525403,73 грн, 2024-391760,40 грн.; виписку по особовому рахунку АТ «Кредобанк» з 01.01.2021 по 31.12.2022, згідно з якою за вказаний період часу до банку сплачено грошові кошти в сумі 533 179,00 грн.; виписку по особовому рахунку АТ «Кредобанк» з 01.01.2021 по 09.01.2025, згідно з якою за вказаний період часу до банку сплачено грошові кошти в сумі 627 010,99 грн.; виписки по інших банківських рахунках; рахунки на придбання товарів; медичні довідки.

Згідно довідки АТ «Кредобанк» 25.09.2024 позичальник ОСОБА_12 повністю виконав боргові зобов`язання за кредитним договором № іро20117 від 27.01.2021 року.

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17.

Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

У правовому висновку Верховного Суду, складеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 зазначено наступне:

вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором;

згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду;

сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном;

згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору;

згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності;

надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності;

не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя;

наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя;

у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Таким чином, при вирішенні справи, суд керується правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 та з урахуванням обставин справи зазначає, що відповідача ОСОБА_3 , при придбанні спірної квартири, надала до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Федоряки О.С. заяву від позивача ОСОБА_1 на придбання у власність даної квартири, якою сторони фактично підтвердили придбання квартири у спільну сумісну власність за спільні кошти.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу спільного майна подружжя, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 підлягає до задоволення.

Таким чином суд відхиляє твердження представника відповідача щодо придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача, що в свою чергу свідчить про те, що стороною відповідача не спростовано презумпцію спільності майна подружжя.

Суд не може погодитися з твердження сторони відповідача про те, що грошові кошти на перший внесок на купівлю спірної квартири відповідачу надала її матір, так як вказане, крім показів в якості свідка матері відповідача, не підтверджується документальними доказами.

На підтвердження купівлі квартири за спільні грошові кошти подружжя свідчить і те, що для придбання вказаної квартири позивачем, було укладено кредитний договір, поручителелем за яким виступила його колишня дружина - відповідач у справі.

Виплата значної частини кредитної заборгованості відповідачем після розірвання шлюбу, не є підставою для визнання спірної квартири особистою власністю останньої, а може бути підставою лише для ініціювання останньою судового спору до колишнього чоловіка щодо повернення частини сплачених кредитних коштів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира придбана сторонами під час перебування у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності, тому підлягає поділу в межах розгляду даної справи. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги доцільність задоволення в повному обсязі позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору за подання позову до суду в розмірі 4005,53 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство «Кредобанк», про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 та залишити за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4005,53 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство «Кредобанк», місце знаходження: 79026, Львівська область, місто Львів, вулиця Сахарова, будинок 78.

Суддя М. М. Бебешко