Справа № 142/560/20
Провадження № 22-ц/801/354/2025
Провадження № 22-ц/801/380/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В.В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 рокуСправа № 142/560/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року

та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином,

Рішення і додаткове рішення постановив суддя Нестерук В. В.

Рішення постановлено о 12:55 год у сел-щі Піщанка Вінницької області

Додаткове рішення постановлено о 09:12 год в сел-щі Піщанка

Дата складання повного тексту рішення 22 листопада 2024 року,

Дата складення додаткового рішення 13 грудня 2024 року,

Встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 грудня 2015 року близько 20:30 год водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-21093, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги Правил дорожнього руху, вчинив зіткнення із ним, коли він рухався на велосипеді по вул. Подільській (Леніна) в смт. Рудниця Піщанського району. В результаті зіткнення він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді забійно-рваної рани у верхній частині лівого колінного суглобу, по передній поверхні, забійно-рваних ран по задній поверхні лівої гомілки у верхній третині, на межі з колінним суглобом, забійно-рваної рани по передній поверхні правої гомілки у верхній третині, закритої тупої травми тазу у вигляді закритих переломів кісток тазу скалковий перелом лівої вертлюжної западини із зміщенням, перелому лівої сідаліщної кістки, що спричинило асиметрію тазового кільця. Закрита тупа травма у вигляді закритих переломів кісток тазу відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року в справі № 142/559/17 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Внаслідок тілесних ушкоджень йому завдана матеріальна і моральна шкода. Він потребував ендопротезування кульшового суглобу. 20 червня 2019 року йому була проведена операція із заміни кульшового суглобу. Вартість ендопротезування склала 78 909,00 грн., вартість витрат на медикаменти та супутні матеріали склала 14 194,61 грн. Витрати на проїзд до м. Черкаси із супроводжуючою особою та повернення склали 639,10 грн. оплата за розрахунково-касове обслуговування склала 552,36 грн. Всього матеріальна шкоди, завдана йому скоєним кримінальним правопорушенням на час подачі позову склала 94 295,07 грн. Добровільно завдана шкода відповідачем не відшкодована.

Внаслідок скоєного злочину йому була завдана моральна шкода. Він залишився без можливості нормально працювати, виконувати звичайні роботи по домашньому господарству, працювати по найму за обраною спеціальністю, отримувати заробітну плату та інші доходи, порушився його звичайний життєвий уклад. Він позбавлений можливості нормально пересуватися. Через необхідність відвідувати правоохоронні органи та суд, витрачати свій час і душевні сили, тривалий час він знаходився в стресовому стані, в підвищеному напруженні. Для відновлення нормального психологічного стану та мінімально можливого стану здоров`я, змушений докладати значних фізичних зусиль.

Зважаючи на те, що чинне законодавства України не містить методики або конкретних формул розрахунку розміру завданої моральної шкоди в силу специфіки пригоди моральної шкоди, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 30 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме положення пункту 9, просив стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн., яка складається із наступного:

- за спричинення душевних страждань, пов`язаних з тривалим психологічним навантаженням, нервовим стресом 100 000,00 грн.;

- за необхідність терпіти фізичний біль тривалий час від спричинення тілесних ушкоджень до цього часу 100 00,00 грн.;

- за порушення звичайного життєвого укладу, спричиненні незручності, необхідності тривалий час витрачати свій час на відвідування правоохоронних органів, суду, що спричиняє йому додаткове психічне та психологічне навантаження 100 000,00 грн.

Таким чином позивач просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 94 295,07 грн. та моральну шкоду, спричинену злочином в розмірі 300 000,00 грн.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану злочином в розмірі 94 295,07 грн. та моральну шкоду, спричинену злочином в розмірі 30 000,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог 1290,80 грн.

Додатковим рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Близнюка В. В. задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

В апеляційній скарзі, поданій на рішення суду, відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і відмовити у задоволенні позову.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним, оскільки під час розгляду справи було порушено норми процесуального та матеріального права, а також не надано належну юридичну оцінку всім фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позов пред`явлено позивачем лише до відповідача ОСОБА_1 . Позовні вимоги повинні бути заявлені і до Моторного транспортного страхового бюро України, відповідно до статті 21, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже суд задовольнив позовні вимоги, не звернувши увагу, що такі вимоги повинні бути заявлені до обох відповідачів.

Також не погоджується із позицією суду в частині відмови у призначенні по справі ще однієї судово-медичної експертизи, оскільки судово-медична комісія не врахувала довідку Піщанської лікарні планового лікування від 02 серпня 2017 року за № 350 та не надала відповіді на конкретно поставлене перед нею запитання і жодного посилання в підсумках проведеної експертизи на цю довідку не зробила. Покази допитаних у судовому засіданні експертів містять протиріччя як між собою, так і в матеріалах справи. В дослідній частині висновку експертів відсутній опис дослідження, яким чином комісія провела розмежування між хронічним захворюванням суглобу, які мав позивач раніше, і відповідно до отриманих раніше рекомендацій лікарів мав необхідність в зв`язку з ними в проведенні ендопротезування, і тими тілесними ушкодженнями, які виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім цього суд не прийняв жодного рішення щодо поданої ним заяви про застосування строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2 , за наявності всіх підстав для цього.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скарга на додаткове рішення суду, у якій просить скасувати додаткове рішення суду і постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь понесені судові витрати в справі, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24 224,00 грн.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним через порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що оскаржуване додаткове рішення суду не містить жодних критеріїв співмірності між розміром задоволених позовних вимог та розумністю судових витрат на професійну правничу допомогу, тому незрозуміло з яких підстав виходив суд, призначивши до стягнення витрати в сумі 5000,00 грн. У справі було призначено 22 судових засідання, ним витрачено 18 годин на очікування судових засідань та безпосередню участь в них. З урахуванням 4-х годин підготовчих дій, суд оцінив вартість однієї години роботи адвоката в 227,27 грн., що є дискримінаційним, при тому, що згідно статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата з 01 квітня 2024 року в погодинному розмірі становить 48,00 год. Складність справи полягала в обраній відповідачем позиції, за якою він всіляко уникав судових засідань та затягував судовий розгляд. Представник позивача і сам позивач сумлінно з`являлися до суду, де їм повідомляли про відкладення судового засідання через неявку сторони відповідача. За клопотанням представника відповідача було призначено судову експертизу. Що також направлено на затягування розгляду, на якій він був присутнім разом із позивачем, що потребувало відповідного часу, та інші дії, зокрема, збирання доказів для проведення експертизи (медична картка стаціонарного хворого, виписка з історії хвороби тощо).

Недивлячись на посилання суду на співмірність між розміром задоволених позовних вимог та розумністю судових витрат на професійну правничу допомогу, пропорційність розподілу судових витрат, передбачена п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, застосована не була. Адвокатом відповідача Дідура Д. В. Мовчаном В. В. у своїй заяві жодних конкретних підстав не співмірності витрат не наведено, а безпосередньо клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу ним заявлено не було і доказів, щодо неспівмірності, відповідно, не надано, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування.

Позивач ОСОБА_2 подав 17 січня 2025 року апеляційну скаргу на рішення суду від 18 листопада 2024 року в частині часткового задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, з підстав його незаконності.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 січня 2025 року апеляційна скарга залишена без руху та роз`яснено позивачу, що протягом 10-ти днів він вправі звернутися до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, у якій зазначити та надати до заяви відповідні докази, що підтверджують поважність підстав пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно довідки про доставку документів в електронному вигляді копію ухвали суду отримав 23 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Близнюк В. В. (том 3 а. с. 79).

Ухвала суду залишилася без виконання.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 лютого 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року.

Відзив на апеляційні скарги, відповідно, сторони не надіслали.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мовчан В. В. підтримав свою апеляційну скаргу, просить її задовольнити і, скасувавши рішення суду, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . У задоволенні апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 на додаткове рішення суду просить відмовити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Близнюк В. В. підтримав свою апеляційну скаргу, просить її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 відмовити.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду і додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 на рішення суду не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 на додаткове рішення суду підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1).

При цьому суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї та приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини 2, 3), а також не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).

Судом встановлено, що ухвалою Піщанського районного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 142/559/17 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (том 1 а. с. 5-6).

Зі змісту ухвали вбачається, що ОСОБА_1 06 грудня 2015 року близько 20 години 30 хвилин, керуючи на законних підставах автомобілем марки «ВАЗ 21093», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 27 лютого 2010 року, належить ОСОБА_3 , рухався по проїзній частині вулиці Подільській, що в смт. Рудниця Піщанського району Вінницької області. Проїжджаючи відрізок вказаної дороги, біля домогосподарства № 258 ОСОБА_1 , рухаючись автомобілем зі сторони залізничного переїзду в напрямку виїзду з смт. Рудниця Піщанського району Вінницької області, в порушення п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України, згідно яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись цим засобом у дорозі, не врахував дорожньої обстановки, нахилився до автомагнітоли, щоб додати гучності, та рухаючись зі швидкістю близько 50 км/год. в порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де в цей час назустріч йому рухався на власному велосипеді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті виїзду на зустрічну смугу руху між автомобілем марки «ВАЗ 21093», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 та велосипедистом, на лівому узбіччі по напрямку руху автомобіля марки «ВАЗ 21093», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбулось зіткнення, після якого автомобіль зупинився на правому узбіччі на відстані 15 (п`ятнадцять) метрів від місця зіткнення. В результаті зіткнення, згідно висновку судово-медичного експерта № 039 від 28 квітня 2016 року велосипедист ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження в вигляді забійно-рваної рани у верхній частині лівого колінного суглобу, по передній поверхні, забійно-рваних ран по зовнішній поверхні лівого колінного суглобу у верхній частині, забійно-рваних ран по задній поверхні лівої гомілки у верхній третині, на границі з колінним суглобом, забійно-рваної рани по передній поверхні правої гомілки у верхній третині, закритої тупої травми тазу, у вигляді закритих переломів кісток тазу - скалковий перелом лівої вертлюжної западини із зміщенням, перелому лівої сідаліщної кістки, що спричинило асиметрію тазового кільця. Вказані ушкодження утворились внаслідок дії тупого - твердого предмету(ів), з різною контактуючою поверхнею, або - ж ударів об такі, можливо з переважаючою контактуючою поверхнею, які не відобразили своїх індивідуальних властивостей в морфологічній характеристиці ушкоджень, і могли утворитись в строк та за обставинами, вказаними вище, тобто за обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 грудня 2015 року. Закрита тупа травма тазу, у вигляді закритих переломів кісток тазу, спричинила тривалий, понад три тижні/21 день розлад здоров`я і за цією ознакою відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Згідно висновку судового автотехнічного експерта № 343а від 25 травня 2017 року в ситуації, яка склалась, при умові розвитку події дорожньо-транспортної пригоди, невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ 21093 ОСОБА_1 вимогам п.п. 2.3(б), 10.1 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

У період з 17 червня 2019 року по 22 червня 2019 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Черкаській обласній лікарні Черкаської обласної ради, де йому було проведено операцію з тотального ендопротезування лівого кульшового суглобу, що підтверджується медичною документацією, а саме медичною картою стаціонарного хворого № 7283, оформленою КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» (том 1 а. с. 84-106, 7).

Згідно рахунку-фактури № 33, видаткової накладної № 33 від 19 червня 2019 року ОСОБА_2 замовлено один набір комплектуючих для безцементного ендопротезування кульшового суглобу з керамічною головкою та вкладишем Crosslinked, вартістю 78 909,00 грн., яка оплачена ОСОБА_2 19 червня 2019 року згідно квитанції № 235818020 (том 1 а. с. 8, 9, 10). При цьому ОСОБА_2 оплачено комісію за здійснення грошового переказу без відкриття рахунку згідно тарифів банку, в сумі 552,36 грн. (том 1 а. с. 11).

Згідно протоколу операції № 477 від 20 червня 2019 року ОСОБА_2 згідно медичної карти стаціонарного хворого № 7283, діагноз до операції лівобічний коксартроз (том 1 а. с. 12).

На придбання медикаментів та супутніх матеріалів позивачем понесені витрати на суму 14 194,61 грн., що підтверджується копіями касових чеків (том 1 а. с. 13).

Витрати на проїзд від місця проживання ОСОБА_2 і супроводжуючої його особи, до місця знаходження медичного закладу, у якому проведено його лікування, та повернення їх назад, згідно проїзних документів у кількості чотирьох штук склали: 175,69 х 2 + 143,86 х 2 = 639,10 грн. (том 1 а. с. 14).

Згідно наданого на виконання ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року акта № 1289 від 11 жовтня 2005 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пройшов огляд МСЕК, про що складено даний акт із встановленням йому ІІІ групи інвалідності загального захворювання, безтерміново (том 1 а. с. 58-61).

Згідно супровідного листа № 476 від 18 листопада 2020 року, наданої довідки КНП «Печерська обласна лікарня відновного лікування Вінницької обласної ради» та медичної карти № 347 стаціонарного хворого, ОСОБА_2 знаходився на відновному лікуванні з 22 березня 2016 року по 08 квітня 2016 року (18 днів) з приводу консолідуючого перелому лівої кульшової впадини, лівобічного коксартрозу ІІ ст. (том 1 а. с. 63-73).

Згідно висновку експертів № 53-к від 14 січня 2022 року на підставі вивчення матеріалів цивільної справи № 142/560/20 (2/142/173/21) Піщанського районного суду Вінницької області "Про стягнення матеріальної та моральної шкоди", що включає ксерокопію медичної карти стаціонарного хворого № 7283 КНП "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради" на ім`я ОСОБА_2 , 1963 року народження, вивчивши медичну карту стаціонарного хворого № 347 ПОЛВЛ, амбулаторну карту № НОМЕР_3 Піщанської ЦРЛ, ксерокопію протоколу операції № 477 від 20 червня 2019 року та обстеживши ОСОБА_2 , судово-медична експертна комісія прийшла до таких підсумків: 1. (Відповідь на питання 1, 2) Згідно Висновку експерта № 039 від 29 квітня 30 травня 2016 року, яка включає дані медичної карти стаціонарного хворого № 2809/537/441 Піщанської ЛПЛ, у ОСОБА_2 мали місце тілесні ушкодження: забиті рани на передній поверхні лівого колінного суглобу, по зовнішній поверхні лівого колінного суглобу у верхній частині, на задньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині; закриті переломи кісток тазу - скалковий перелом лівої вертлюгової западини зі зміщенням, перелом лівої сідничної кістки, що підтверджуються даними рентгенологічного обстеження.

При обстеженні 12 січня 2022 року у ОСОБА_2 виявлені рубці в ділянках лівого стегна в верхній третині з переходом на тазову ділянку, лівого колінного суглобу та лівої гомілки в верхній третині, які виникли на місці загоєння забитих ран та після оперативного втручання.

Як свідчать записи в медичній карті стаціонарного хворого № 307 ПОЛВЛ ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: "Консолідуючий перелом вертлюгової западини зліва, ускладнений лівобічним післятравматичним коксартрозом II ст. Хронічний остеомієліт нижньої третини правої гомілки в стадії ремісії (нориця) після відкритого перелому".

Тілесні ушкодження, зазначені в п.1, у ОСОБА_2 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності могли виникнути в наслідок ДТП, в строк та за обставин, викладених у матеріалах цивільної справи 04 грудня 2015 року.

2. (Відповідь на питання 4) Згідно записам в амбулаторній карті № 061571 Піщанської ЦРЛ, ОСОБА_2 з 1989 року періодично звертався за медичною допомогою в Піщанську ЦРЛ з приводу: неправильно зрощеного перелому обох кісток правої гомілки, хронічного остеомієліту правої великогомілкової кістки, анкілозу правого гомілково-ступневого суглобу, реактивної артропатії правого колінного та правого кульшового суглобів, сколіозу грудо-поперекового відділу хребта І-ІІ ст., вкорочення правої ноги, порушення функції ходи II ст., з приводу чого він знаходиться на диспансерному обліку.

3. (Відповідь на питання 3, 5) Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 7283 Черкаської обласної лікарні ОСОБА_2 з 17 червня 2016 року по 22 червня 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: "Первинний лівобічний коксартроз (Коллгрена- Лоуренса 3), виражена згинально-привідна контрактура, виражений больовий синдром, виражене порушення функцій лівої нижньої кінцівки". 19 червня 2019 року проведене оперативне лікування первинне тотальне ендопротезування лівого кульшового суглобу.

Наявність у ОСОБА_2 скалкового перелому вертлюгової западини зліва та перелому лівої сідничної кістки, як наслідок ДТП 04 грудня 2015 року, ускладнених лівобічним коксартрозом II - III ст., вираженою згинально-привідною контрактурою потребує необхідність проведення оперативного лікування первинне тотальне ендопротезування лівого кульшового суглобу 19 червня 2019 року. Ендопротезування лівого кульшового суглобу стоїть в причинному зв`язку з ДТП 04 грудня 2015 року.

Зафіксовані в амбулаторній карті у ОСОБА_2 неправильно зрощений перелом обох кісток правої гомілки, хронічний остеомієліт правої великогомілкової кістки, анкілоз правого гомілково-ступневого суглобу, реактивна артропатії правого колінного та правого кульшового суглобів не потребують ендопротезування правого кульшового суглобу (том 1 а. с. 168-174).

Згідно відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України № 9-03/19354 від 03 травня 2024 року на запит адвоката Мовчана В. В., ним було здійснено запит до єдиної централізованої бази даних (ЦБД) МТСБУ, яка формується за даними, отриманими від страховиків членів МТСБУ. За результатами запиту інформації про чинний на дату 04 грудня 2015 року договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпечення транспортного засобу «ВАЗ 21093» з державним номерним знаком НОМЕР_4 в ЦБД МТСБУ не виявлено (том 2 а. с. 197).

Така інформація не спростована відповідачем ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 94 295,07 грн., суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для задоволення таких заявлених позивачем вимог та із встановленого судом: наявності шкоди, протиправності дій відповідача та наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною матеріальною шкодою, та із того, що відповідачем не доведено, що шкоди завдано за умов дії обставин непереборної сили або умислу потерпілої особи.

При частковому задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції вказав на те, що внаслідок ДТП, що мала місце з вини відповідача, його дії призвели до зміни звичного способу життя позивача та необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення свого фізичного здоров`я. При цьому суд врахував обставини, при яких моральна шкода була заподіяна, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були витрачені ним для відновлення свого попереднього стану; його перебування на стаціонарному лікуванні після ДТП, проходження обстеження, проведення операції з протезування, реабілітаційних заходів. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував, що позивач у зв`язку з ДТП за участі та з вини відповідача зазнав моральних страждань, пов`язаних із тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок ДТП; що під час розгляду кримінального провадження позивач подавав цивільний позов, у якому моральну шкоду оцінив у 72 000,00 грн., а також з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, характеру завданої шкоди, її тривалості та обсягу вимушених змін у повсякденному житті позивача, суд визначив розмір компенсації (відшкодування) моральної шкоди в сумі 30 000,00 грн., який вважав співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу.

Позивачем таке рішення суду не оскаржено (про що наведено вище у даній постанові), тому колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Із наведених норм закону слідує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

По справі встановлено, що позивачу ОСОБА_2 завдана шкода джерелом підвищеної небезпеки: автомобілем марки «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Обвинуваченого ОСОБА_1 , згідно ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року, яка набрала законної сили, звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 286 КК України, на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито.

Також по справі встановлено, що згідно висновку судового автотехнічного експерта № 343 від 25 травня 2017 року, в ситуації, яка склалася, при умові розвитку події дорожньо-транспортної пригоди, невідповідність дій водія автомобіля марки «ВАЗ 21093» ОСОБА_1 вимогам п.п. 2.3(б), 10.1 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 60000101 та проведено досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, обвинувачення у вчиненні якого пред`явлено ОСОБА_1 , якого звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження у справі закрите.

За правилами частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, наведеними доказами та з урахуванням зазначених вимог цивільного процесуального закону, встановлена наявність таких дій, вчинених відповідачем ОСОБА_1 .

З урахуванням вимог наведених норм матеріального закону відшкодування шкоди потерпілій особі має здійснити винна особа.

Таким чином водій ОСОБА_1 несе цивільну відповідальність перед позивачем ОСОБА_2 за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ 21093» з державним номерним знаком НОМЕР_4 не застрахована, тобто договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпечення цього транспортного засобу відсутній.

По справі встановлено, що внаслідок ДТП потерпіла особа ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 039 від 28 квітня 2016 року, наданого в рамках кримінального провадження, отримав тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани у верхній частині лівого колінного суглобу, по передній поверхні, забіно-рваних ран по зовнішній поверхні лівого колінного суглобу у верхній частині, забійно-рваних ран по задній поверхні лівої гомілки у верхній третині, на границі з колінним суглобом, забійно-рваної рани по передній поверхні правої гомілки у верхній третині, закритої тупої травми тазу, у вигляді закритих переломів кісто тазу скалковий перелом лівої вертлюжної западини із зміщенням, перелому лівої сідаліщної кістки, що спричинило асиметрію тазового кільця. Вказані ушкодження утворилися внаслідок дії тупого твердого предмета(ів), з різною контактуючою поверхнею, або ж ударів об такі, можливо з переважаючою контактуючою поверхнею, які не відобразили своїх індивідуальних властивостей в морфологічній характеристиці ушкоджень, і могли утворитися в строк та за обставинами, вказаними вище, тобто за обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06 грудня 2015 року. Закрита тупа травма тазу у вигляді закритих переломів кісто тазу спричинила тривалий, понад три тижні/21 день розлад здоров`я і за цією ознакою відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Позивач ОСОБА_2 у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями перебував на стаціонарному лікуванні у Черкаській обласній лікарні Черкаської обласної ради, де йому було проведено операцію з тотального ендопротезування лівого кульшового суглобу.

На лікування позивачем ОСОБА_2 потрачено суму 94 295,07 грн., яка складається із: витрат на придбання набору комплектуючих для безцементного ендопротезування кульшового суглобу на суму 78 909,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 33 віл 19 червня 2019 року, видатковою накладною № 33 від 19 червня 2019 року, квитанцією від 19 червня 2019 року; витрат на придбання медикаментів на суму 14 194,61 грн., що підтверджується копіями касових чеків; витрат на проїзд в розмірі 639,10 грн., підтверджених квитками; витрат за розрахунково-касове обслуговування в сумі 552,36 грн.

З урахуванням таких встановлених по справі обставин та вимог матеріального закону, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у заявленій позивачем сумі спричиненої йому матеріальної шкоди.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина 1 статті 1168 ЦК України).

Позивачу ОСОБА_4 завдана моральна шкода ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно роз`яснень наданих у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я (пункт 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про

відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність

такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність

причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача

та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен

з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві

моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,

за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в

якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює

заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також

інші обставини, що мають значення для вирішення спору . Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності

по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання

заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без

вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених

законодавством (пункт 5).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд

визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,

душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру

немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з

урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я

потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих

стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та

зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне

- за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -

спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При

цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотив (пункт 9).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач переніс фізичний біль та страждання, яких він зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також йому завдано душевних страждань, яких він зазнав від отриманих ним тілесних ушкоджень, у тому числі такого характеру: закрита тупа травма тазу, у вигляді закритих переломів кісто тазу, що спричинили тривалий понад три тижні/21 день розлад здоров`я і за цією ознакою відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

При цьому враховуються і такі обставини, як характер та вид отриманих тілесних ушкоджень, а також і те, що позивач, на час отримання тілесних ушкоджень мав вік повних 52 роки, а на сьогоднішній день є особою пенсійного віку, маючи вік майже 62 роки, та що крім іншого лікування, він переніс операцію з тотального ендопротезування лівого кульшового суглобу.

Таким чином, з урахуванням наведених норм закону і встановлених обставин справи, спричинена позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню особою винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, тобто ОСОБА_1 , до якого позивач заявив такі вимоги.

При визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції врахована глибина душевних страждань позивача, характер вчиненого відповідачем ОСОБА_1 правопорушення, ступінь вини винної особи, яка завдала моральної шкоди, оскільки така вина є підставою для відшкодування шкоди, також враховано заявлені позивачем вимоги та обґрунтування ним моральної шкоди і її розміру, інші обставини, які мають істотне значення, та, виходячи із засад розумності, справедливості, законності, розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції визначив до стягнення на користь позивача ОСОБА_2 із відповідача ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн.

Такий визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди позивачем не оскаржений.

Доводи апеляційної скарги в тому, що позов пред`явлено позивачем лише до відповідача ОСОБА_1 , а повинні бути заявлені і до Моторного транспортного страхового бюро України, відповідно до статті 21, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і суд задовольнив позовні вимоги, не звернувши увагу, що такі вимоги повинні бути заявлені до обох відповідачів, не відповідають дійсності, оскільки суд першої інстанції вірно надав оцінку таким запереченням відповідача, вказавши на те, що відповідач ОСОБА_1 не виконав встановленого законодавством України, у тому числі і статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», свого обов`язку щодо страхування цивільно-правової відповідальності; у нього відсутній діючий на момент дорожньо-транспортної пригоди поліс страхування на транспортний засіб марки «ВАЗ 21093», яким він керував, тому саме він має відповідати за причинену ним матеріальну і моральну шкоду потерпілій особі.

Безпідставними і не спроможними є доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції не призначив у справі ще однієї судово-медичної експертизи, оскільки судово-медична комісія не врахувала довідку Піщанської лікарні планового лікування від 02 серпня 2017 року за № 350 та не надала відповіді на конкретно поставлене перед нею запитання і жодного посилання в підсумках проведеної експертизи на цю довідку не зробила, з огляду на наступне.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 23 червня 2021 року у справі призначено за клопотанням відповідача ОСОБА_1 комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення якої у тому числі поставлено питання № 4: чи вплинули на необхідність ендопротезування наявність у потерпілого захворювання відповідно до довідки Піщанської лікарні планового лікування від 02 серпня 2017 року за № 350?

У висновку експертів № 53-к від 14 січня 2022 року надані відповіді на всі поставлені перед експертами запитання і на питання № 4.

Крім того, судові експерти були допитані у судовому засіданні, де підтвердили свій висновок, пояснивши, що при складенні висновку ними були враховані всі відомості про усі захворювання ОСОБА_2 , у тому числі і захворювання, які вказані у зазначеній довідці № 350 від 02 серпня 2017 року та підтвердили те, що ендопротезування лівого кульшового суглобу стоїть у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 04 грудня 2015 року за участю відповідача ОСОБА_1 .

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тому, що суд не прийняв жодного рішення щодо поданої відповідачем ОСОБА_1 заяви про застосування строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2 , за наявності всіх підстав для цього, оскільки судом така заява відповідача розглянута, висновок про її не задоволення викладений у мотивувальній частині рішення, де суд вказав, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Щодо оскарження додаткового рішення.

Позивач вважає додаткове рішення суду незаконним.

Заяву про ухвалення у справі додаткового рішення подав до суду позивач ОСОБА_2 , підписану його представником адвокатом Близнюком В. В.

До заяви про стягнення судових витрат він додав: ордер серії АВ № 1167319 виданий 22 листопада 2024 року на підставі договору про надання правничої допомоги № 053 від 06 серпня 2020 року на надання правничої допомоги ОСОБА_2 адвокатом Близнюком В. В. (том 3 а. с. 3); договір про надання професійної правової (юридичної) допомоги № 053 від 06 серпня 2020 року, укладений між адвокатом Близнюком В. В. та клієнтом ОСОБА_2 , із якого вбачається, що його пунктом 3.1 визначено, що на виконання положень даного договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі, обумовленому окремою угодою, яка з моменту підписання стає невід`ємною частиною даного договору, за виконання повноважень, передбачених підпунктами «а» - «з» пункту 2.1 договору (том 3 а. с. 4-5); додаткову угоду до договору № 1 до договору, де у пункті 1 вказано, що сторони домовилися, що гонорар адвоката за договором № 053 про надання правової (юридичної) допомоги від 06 серпня 2020 року включає оплату вартості правничої допомоги в погодинному обрахунку за підготовку необхідних матеріалів, участі в судових засіданнях, інших процесуальних діях. Сторони домовилися, що: вартість 1 години підготовчих дій, які включають в себе обрання правової позиції, підбір правової бази, підготовку заяв, позовної заяви, інших процесуальних документів, складає 1/2 розміру мінімального судового збору; вартість 1 години участі в судових засіданнях (з часу, на який призначено початок судового засідання до часу фактичного закінчення судового засідання) складає розмір мінімального судового збору; попередня оплата правничої допомоги здійснюється з розрахунку 2 години підготовчих дій, 1 година участі в судовому засіданні. Загальний розмір попередньої оплати складає 2000,00 грн. (том 3 а. с. 6);опис робіт, виконаних за договором про правничу допомогу № 053 від 06 серпня 2020 року на суму 24 224,00 грн. (том 3 а. с. 6 зворот); акт виконаних робіт від 22 листопада 2024 року на суму 24 224,00 грн. (том 3 а. с. 7); рахунок № 199 від 22 листопада 2024 року на суму 24 224,00 грн. (том 3 а. с. 8).

Суд першої інстанції ухвалюючи додаткове рішення про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 5000,00 грн. на професійну правничу допомогу, вказав на те, що він вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правову допомогу. Взявши до уваги надані позивачем докази надання такої допомоги, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 24 224,00 грн. є явно завищеним та не відповідає критерію реальності адвокатських витрат і критерію розумності їх розміру. З урахуванням складності справи, необхідності у наданні позивачу ОСОБА_2 адвокатом Близнюком В. В. правничої допомоги під час розгляду справи, її характер, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат, прийнявши до уваги надану професійну правничу допомогу, участь адвоката у судових засіданнях, суд першої інстанції прийшов до висновку, що співмірним між розміром задоволених позовних вимог та розумністю судових витрат на професійну правничу допомогу у справі, надання якої доведено відповідними доказами, з урахуванням майнового стану сторін та конкретних обставин справи, є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником, згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно частини 4 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 зробила висновок, що «витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1). У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2). Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3). Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 4).

Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи і інших чинників. При неподанні стороною попереднього розрахунку, суд має право, а не обов`язок, відмовити у відшкодування відповідних судових витрат.

Це забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно здійснювати розподіл судових витрат.

При подачі 06 серпня 2020 року до суду позову позивач ОСОБА_2 у позовній заяві заявив про орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи, визначивши його в розмірі 8400,00 грн. витрати за правничу допомогу (том 1 а. с. 3).

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що оскаржуване додаткове рішення суду не містить жодних критеріїв співмірності між розміром задоволених позовних вимог та розумністю судових витрат на професійну правничу допомогу, не враховано велику кількість призначених судових засідань на протязі більше як чотирьох років розгляду справи, у більшості із яких приймав участь позивач і його представник, не врахована домовленість позивача із своїм представником адвокатом щодо розміру гонорару, про що зазначено у договорі про надання правової допомоги і додаткової угоди до нього; не врахована складність справи, що полягала також і в обраній відповідачем позиції, за якою він уникав судових засідань та затягував судовий розгляд; за клопотанням представника відповідача було призначено судову експертизу з метою проведення якої ним потрачено багато часу, зокрема, на збирання доказів для проведення експертизи (медична картка стаціонарного хворого, виписка з історії хвороби тощо). При цьому посилання суду на співмірність між розміром задоволених позовних вимог та розумністю судових витрат на професійну правничу допомогу, пропорційність розподілу судових витрат, передбачена п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, застосована не була.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитися, що заявлені витрати є співмірними із складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має враховувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Такі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», вказано, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а іхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірність у порівняні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Апеляційним судом досліджені всі обставини справи і надані сторонами докази, враховано: складність справи, обсяг досліджених доказів, надані адвокатами послуги охоплюються загальною діяльністю адвоката, як представника у справі, а також і те, що позивачем було заявлено дві позовні вимоги: про стягнення матеріальної шкоди, яка судом задоволена повністю та про стягнення моральної шкоди, що задоволена судом частково

У зв`язку з викладеним колегія суддів дійшла висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24 224,00 грн. є неспівмірною з огляду на розумну необхідність для цієї справи, з урахуванням відповідної заяви відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу та всіх інших обставин, зазначених вище, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 15 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

На думку суду апеляційної інстанції, такий розмір витрат на правничу допомогу є об`єктивним, співмірним із складністю справи, результатом її розгляду та виконаною адвокатом роботою у ній.

За таких обставин додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката Близнюка В. В. про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина 2).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги процесуального закону, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з чим рішення суду як законне та обґрунтоване не підлягає до скасування, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, так як її доводи висновків суду не спростовують.

Додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Додаткове рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч грн.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2025 року