Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2025 Справа №607/16704/24 Провадження №2/607/133/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участю: секретаря судового засідання Бумби М.І.

представника позивача адвоката Матвійчука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач з урахуванням заяви про зміну предмету позову зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.04.2019 розірвано. У даному шлюбі у них народилось троє дітей, а саме син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають на даний час із нею та перебувають на її утриманні. За час сумісного проживання в шлюбі нею придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, з кадастровим номером :02:001:0328. Разом з тим, на даний час згоди про добровільний поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя між нею та відповідачем не досягнуто.

Позивач вказує, що судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.06.2019 у справі № 607/7653/19, з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно починаючи з 27.03.2019 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Разом з тим, відповідачем систематично допускається заборгованість по сплаті аліментів. У зв`язку із тим, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей, безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться їх фізичним, духовним, моральним розвитком, перестав фінансово їх утримувати, проявляє байдуже ставлення до дітей, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2023 ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав щодо їхніх дітей. Враховуючи вказані обставини, а також повну відмову відповідача від утримання та виховання дітей, наявність систематичної заборгованості із сплати аліментів позивач вважає, що підстави для збільшення розміру її частки у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності.

На підставі вищевикладеного, позивач просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме, житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, з кадастровим номером :02:001:0328, із збільшенням її частки у нерухомому майні за рахунок частки належної ОСОБА_2 , шляхом визнання за нею права власності на частку у спільному майні, а за ОСОБА_2 на частку у спільному майні.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.08.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 21.11.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матвійчука В.В. про зміну предмету позову.

Протокольною ухвалою суду від 04.12.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Матвійчук В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повісток про виклик до суду, які повернулись на адресу суду із відміткою про відсутність адресата. Крім того, судом додатково вживались заходи повідомлення відповідача через офіційний веб-сайт судової влади України, шляхом розміщення оголошення про виклик ОСОБА_2 до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне:

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2023 у справі № 607/15748/22, яке набрало законної сили 22.11.2023, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служба у справах дітей Великогаївської громади Тернопільського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав задоволено та позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав стосовно дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається із змісту даного рішення, судом встановлено:

«Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі від якого в них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Скоморохівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 21.12.2007;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Скоморохівською сільською радон Тернопільського району Тернопільської області 24.02.2009;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Скоморохівською сільською радон Тернопільського району Тернопільської області від 23.02.2011.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/7417/19 від 15.04.2019 розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 30.05.2007 Виконавчим комітетом Скоморохівської сільської ради Тернопільського району тернопільської області, актовий запис № 4.

Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607 7553/19 від 26.06.2019 стягнуто із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платин аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 27.03.2019 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.»

За результатом розгляду справи № 607/15748/22 суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться їх фізичним, духовним, моральним розвитком, а тому вважав за необхідне позов задовольнити та позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей.

28.09.2018 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 2188 Договір купівлі продажу, за умовами якого Продавець ОСОБА_6 продала, а Покупець ОСОБА_1 купила, належний Продавцю на праві особистої приватної власності цілий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за номером АДРЕСА_1 і зобов`язується сплатити за нього грошову суму.

За умовами п. 10 Договору, Продавець ОСОБА_1 свідчить, що з 30.05.2007 вона проживає однією сім`єю та перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який письмово надав свою згоду на купівлю цілого житлового будинку, який є предметом цього Договору, викладеній у заяві, справжність підпису на якій, засвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. 30.05.2004 за реєстровим № 1214 на бланку нотаріальних документів серії ННІ №111221. Шлюбний договір (контракт) не укладали. В фактичних шлюбних відносинах з іншими особами з 30.05.2004 не перебували та не перебувають, цілий житловий будинок купується ними у спільну сумісну власність подружжя.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139530086 від 28.09.2018, житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 23,6 кв.м. зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 2188 від 28.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 252.

Відповідно до довідки Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області № 99 від 21.01.2025, ОСОБА_1 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 за період з 27.03.2019 по 31.12.2024 згідно судового наказу № 607/7653/19 Тернопільського міськрайонного суду від 27.06.2019 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 27.03.2019 та до досягнення найстаршою дитини повноліття. Згідно розрахунку заборгованість по аліментах станом на 01.01.2025 становить 388 710,00 грн.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_2 , був придбаний сторонами у шлюбі, проте останні не дійшли згоди з приводу добровільного поділу майна подружжя.

Виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірний житловий будинок придбано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї, згідно договору купівлі-продажу укладеного позивачем. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено нерухоме майно, придбана ними квартира згідно ст. 60 СК України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на частини житлового будинку АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що їх неповнолітні діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, натомість відповідач ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків самоусунувся та ухиляється від матеріального утримання дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається із довідки Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області № 99 від 21.01.2025, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на 01.01.2025 становить 388 710,00 грн.

Разом з тим, сам факт наявності у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів не може бути підставою для збільшення частки позивача в нерухомому майні, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, зважаючи на відсутність доказів саме умисного ухилення ОСОБА_2 від участі в утриманні дітей, за реальної можливості такого утримання.

Доходячи до такого висновку суд враховує правові висновки Верховного суду в постанові від 15.11.2023 у справі № 521/11825/20 (провадження № 61-3341 св 23) у якій Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що проживання дитини з позивачем, існування у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини та положення статті 70 СК України, самі по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя, а наявності інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, позивачем не доведено.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 350/1697/14-ц Верховний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що сама по собі заборгованість зі сплати аліментів не є обставиною, яка має істотне значення для відступлення від рівності часток подружжя на підставі частини третьої статті 70 СК України. Не є такою обставиною і факт засудження позивача за спричинення відповідачу умисних легких тілесних ушкоджень.

Також, у постанові від 20.02.2019 у справі № 127/4451/17 Верховний суд зазначив, що наведені відповідачем обставини, а саме: недостатній розмір аліментів, перебування сина на її утриманні та його проживання разом із нею, не є достатніми підставами для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, та вважав обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про рівність часток подружжя.

Відповідно до висновку Верховного суду у постанові від 08.07.2020 у справі № 754/11103/16-ц, проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя при поділі спільного майна.

У постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 344/3574/17 Верховний суд дійшов висновку, що наявність у відповідача заборгованості за аліментами не є тією обставиною, яка має істотне значення для застосування частини третьої статті 70 СК України.

Таким чином сам по собі факт наявності у відповідача ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей є не підставою для відступлення від рівності часток подружжя на підставі ч. 3 ст. 70 СК України.

Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_2 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно чи витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відтак, при вирішенні спору, суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності, виходячи із засад рівності часток подружжя та у спільно нажитому майні, відповідно до положень ст. 70 СК України.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково, шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 по частині за кожним у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Окрім цього, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі у сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 14.03.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець