Провадження № 2/205/1682/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року місто Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Дорошенко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Гузь Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місто Дніпро цивільну справу за позовною заявою Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в особі Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих державі адміністративним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду міста Дніпропетровська надійшла позовна заява Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в особі Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих державі адміністративним правопорушенням.

В обґрунтування позову Державне агентство меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області посилається на те, що при виконанні службових обов`язків державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області 02.12.2023 року було викрито адміністративне правопорушення. Так, 02.12.2023 року о 14.30 годині був виявлений ОСОБА_1 на річці Дніпро житловий масив Червоний камінь, який здійснював вилучення водних біоресурсів забороненим знаряддям лову: груз з трійником без насадки, при цьому було виловлено 41 шт. карася, чим порушив ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», п.п.8 п.1 розділу IV «Правил любительського і спортивного рибальства», затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України, та складено протокол №049827 від 02.12.2023 року про адміністративне правопорушення. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена, ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» та ч. 4 ст.85 КУпАП. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2024 року у справі № 205/450/24 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення. Згідно з розрахунком матеріальної шкоди ОСОБА_1 завдав збитків рибному господарству України на суму 64821 грн. Посилаючись на викладене та норми діючого законодавства, позивач просить задовольнити позов та стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 64821 грн та судові витрати по справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08.01.2025 року відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не визнає позовні вимоги, вважає їх безпідставними, необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено факту спричинення саме його діями шкоди, про відшкодування якої заявлено вимоги. З протоколу про адміністративне правопорушення №049827 від 02.12.2023 року, на підставі якого ухвалена постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2024 року вбачається, що виловлена риба, карась сріблястий 41 штука була випущена в живому вигляді у природнє середовище. Таким чином, жодних збитків ним не спричинено.

Представник позивача Тютюник В.М. в судове засідання, призначене на 12.03.2025 року не з`явилась, подала заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила розгляд справи провести без її участі. У судовому засіданні 11.02.2025 року представник позивача Тютюник В.М. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання призначене на 12.03.2025 року не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні 11.02.2025 року позивач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що його діями не спричинялась шкода заявленого розміру, оскільки рибу було випущено у природнє середовище, а також пояснив, що ним було зловлено лише 5 шт. карася, оскільки разом з ним 02.12.2023 року рибу ловили інші рибаки, які зникли при появі працівників Рибоохоронного патруля, тому до кількості описаної в протоколі риби входить та, що виловлена іншими невстановленими особами, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд 12.03.2024 року розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі статтями 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що протоколом про адміністративне правопорушення № 049827 від 02.12.2023 року, складеним головним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області Агеєнком І.М., встановлено, що 02.12.2023 року о 14.30 годині було виявлено ОСОБА_1 на річці Дніпро, житловий масив Червоний камінь Новокодацького району м. Дніпро, який здійснював вилучення водних біоресурсів спінінгом забороненим, знаряддям: груз з трійником без насадки, Спіймана риба: карась сріблястий 41 шт. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п.8 п.1 розділу IV «Правил любительського і спортивного рибальства», затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст.85 КУпАП, ст.63 Закону України «Про тваринний світ». Збитки рибному господарству України: 64 821 грн.

Відповідно до п.8 протоколу про адміністративне правопорушення № 049827 від 02.12.2023 року ОСОБА_1 виклав пояснення, що він ловив рибу в дозволеному місці, дозволеною снастю, риба сама чіплялась на снасть і він уловив 5 шт. риби, а інша не його була риба, оскільки з ним ловили рибу ще 5 людей, а прибулі працівники поліції грузили з всього берега рибу в одну кучу і звинуватили його.

Доказів оскарження дій працівників правоохоронних органів щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення № 049827 від 02.12.2023 року відповідачем не надано.

Зі змісту постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2024 року у справі № 205/450/24 02 грудня 2023 року о 14 годині 30 хвилин гр. ОСОБА_1 був виявлений на р. Дніпро в районі ж/м Червоний Камінь, який здійснював вилучення водних біоресурсів спінінгом забороненим знаряддям: груз з трійником без насадки. Спіймана риба: карась сріблястий 41 штука, чим порушив п.п. 8 п. 1 р. IV «Правил любительського рибальства» та ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ». У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні даного адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, щиро покаявся у скоєному та суду пояснив, що дійсно він здійснював вилов риби забороненим знаряддям.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2024 року у справі № 205/450/24 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Вказана постанова відповідачем не оскаржувалася та набрала законної сили.

Відповідачем штраф в розмірі 340,00 грн згідно з постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2024 року у справі № 205/450/24 оплачено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства, суд вважає доведеною в діях відповідача наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправність дій, вина, завдання шкоди та безпосередній причинний зв`язок між його діями та збитками, що узгоджується з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та є підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за спричинені ними водним біоресурсам збитки.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №541/307/17 для відшкодування збитків за незаконне вилучення (добування) об`єктів тваринного світу не має значення, чи повернуті незаконно вилучені (добуті) водні біоресурси у середовище свого перебування, чи ні.

Отже, повернення відповідачем незаконно виловленої риби у середовище свого перебування, не звільняє останнього від обов`язку відшкодування завданої шкоди. Також суд враховує, що вилов риби здійснювався одинарними з`єднаними між собою, подвійними і потрійними гачками без блешні, природної або штучної принади, тобто травматичним для риби способом.

Відповідно до Додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 29.09.2023 №1042 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів, а також незаконного знищення чи погіршення середовища існування водних біоресурсів» за незаконне видобування одного екземпляра такого виду водних біоресурсів як карась сріблястий нараховується шкода в розмірі 1 581 грн (93 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) за одну особину, в даному випадку 64821,00 грн (41 шт. х 93 нмдг х 17 грн).

Відповідач даний розрахунок не спростував.

Судом встановлено, що розрахунок розміру майнової шкоди було здійснено головним державним інспектором відділу охорони водних ресурсів «Дніпропетровський рибоохоронний патруль» Агеєнком І.М. згідно такс, затверджених Постановою КМУ від 29.09.2023 року № 1042.

Тобто, шкода, завдана відповідачем шляхом незаконного вилову риби становить 64821,00 грн. (41 шт. х 1581,00 грн).

Управлінням державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області на адресу ОСОБА_1 було направлено претензію № 1-8-16/538-23 від 29.08.2023 року про відшкодування матеріальних збитків, завданих державі правопорушенням у розмірі 64821 грн.

Проте, як встановлено судом, відповідач вказану шкоду не відшкодував.

Суд вирішуючи спір по суті заявлених вимог, до вказаних правовідносин застосовує наступні норми права.

Так, статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 3ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про тваринний світ» риби в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі належать до об`єктів тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону.

Статтею 10 Закону України «Про тваринний світ» передбачено, що громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про тваринний світ» користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку зобов`язані додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків використання об`єктів тваринного світу; використовувати тваринний світ у способи, що не допускають порушення цілісності природних угруповань і забезпечують збереження тварин, яких не дозволено використовувати.

Статтею 63 Закону України «Про тваринний світ», передбачено, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону, в зв`язку з чим підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Крім того, статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забруднення навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до абзацу 11 частини 1статті 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з приписами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» передбачено, що посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Статтею 21 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» визначено, що державний контроль за провадженням рибогосподарської діяльності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, з метою забезпечення.

Згідно зі ст. 57 Закону України «Про тваринний світ» державний контроль у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими державними адміністраціями, сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і мисливського господарства та полювання, іншими державними органами відповідно до закону.

Відповідно до п. 6.16 Положення про органи рибоохорони Державного агентства рибного господарства України, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 26 від 19 січня 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 березня 2012 року за № 379/20692, органи рибоохорони мають право самостійно та через органи прокуратури подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Враховуючи вищевикладене, шкода, завдана внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування. Бюджетами місцевого самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об`єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах), бюджети об`єднаних територіальних громад.

Статтею 69-1 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Згідно зі ст.ст.47,68,69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, яка заподіяна державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, підлягає відшкодуванню у повному обсязі та стягується до місцевого бюджету.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). При цьому слід виділяти такі обов`язкові складові елементи, які необхідні для настання деліктної відповідальності: а) протиправна поведінка особи; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між двома першими елементами; в) вина завдавача шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом риби, обґрунтовані, належними доказами підтверджені, а тому підлягають задоволенню.

Будь-яких доказів на спростування заявлених позивачем вимог відповідач в порядку вимог ст. 81 ЦПК України суду не надав.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що внаслідок вилову водних біоресурсів відповідачем було заподіяно шкоду в розмірі 64821 грн, у добровільному порядку шкоду не відшкодовано, обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, відповідачем не спростовано, тому заподіяна відповідачем шкода підлягає стягненню в судовому порядку, що є підставою для задоволення позову.

Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

На підставі викладено та керуючись, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Державного агентства меліорації та рибного господарства України в особі Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих державі адміністративним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області збитки, завдані адміністративним правопорушенням внаслідок незаконного вилову риби, в розмірі 64821 (шістдесяти чотирьох тисяч восьмиста двадцяти однієї) гривні, перерахувавши на поточний рахунок Дніпровської міської територіальної громади, ГУК у Дн-кій обл./м.Дніпро/24062100, код отримувача , п/р UA0004569, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації бюджету 24062100.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в особі Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області , адреса: 49049, м. Дніпро, провулок Добровольців,15, ел.пошта: , наявний електронний кабінет у підсистемі Електронний суд;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутній електронний кабінет у підсистемі Електронний суд.

Суддя Г.В. Дорошенко