КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5824/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року місто Київ

справа №759/7813/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Твердохліб Ю.О., повний текст рішення складено 11 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сервісний центр морського та річного транспорту», який є правонаступником Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення різниці у заробітній платі за час простою,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

визнати незаконним та скасувати наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 30 березня 2022 року №05/к/вс «Про оголошення простою в Іспекції на період воєнного стану в Україні»;

стягнути з відповідача різницю у заробітній платі за час простою в сумі 96250 грн.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що відповідно до наказу від 03 грудня 2018 року №360/к її прийнято в Інспекцію на посаду в.о. завідувача юридичного відділу.

Вказувала, що наказом Інспекції від 10 січня 2019 року № 04/к за погодженням з Міністерством інфраструктури України 03 січня 2019 року №159/15/10-19, вона призначена на посаду завідувача юридичного відділу.

Зазначала, що Наказом Інспекції від 02 листопада 2021 року № 68 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису» затверджено та введено в дію з 02 листопада 2021 року організаційну структуру Інспекції та штатний розпис. Наказом від 04 листопада 2021 року №100/к її було переведено на посаду заступника начальника Відділу організаційно-правового забезпечення Служби правового забезпечення Інспекції з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.

Посилалась на те, що Наказом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 26 квітня 2022 року №113 «Про реорганізацію Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків» припинено юридичну особу - державну організацію «Інспекція з питань підготови та дипломування моряків», реорганізувавши її шляхом приєднання до Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту».

Вказувала, що 20 січня 2023 року її було звільнено з роботи наказом Інспекції від 18 січня 2023 року №04/к у зв'язку з реорганізацією Інспекції на підставі частини першої пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Зазначала, що наказом від 30 березня 2022 року №05/к/вс «Про оголошення простою в Інспекції на період воєнного стану в Україні», у зв'язку з відсутністю організаційних і технічних умов для подальшої роботи у повному обсязі під час воєнного стану, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, а також Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та з метою забезпечення життя та здоров`я працівників Інспекції на підставі ст.ст.34, 113 КЗпП України, їй оголошено простій не з вини працівника з 01 квітня 2022 року до скасування воєнного стану в Україні або припинення обставин, що викликали простій. Цей наказ було надіслано їй для ознайомлення електронною поштою 31 березня 2022 року за електронним підписом в.о. начальника Інспекції Володимира Лавриненка. Копія цього наказу їй не надавалася, хоча згодом вона була з ним ознайомлена під особистий підпис.

Посилалась на те, що наказ від 30 березня 2022 року №05/к/вс «Про оголошення простою в Інспекції на період воєнного стану в Україні» є незаконним і таким що підлягає скасуванню, оскільки воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за №64/2022 та цим Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Проте, наказ про оголошення простою не містить посилання на відповідні положення ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Вказувала, що Інспекція з моменту введення на території України воєнного стану до дня звільнення позивачки з роботи здійснювала господарську діяльність, отримувала дохід, працівники Інспекції, у тому числі і Служби правового забезпечення, у складі якої працювала позивачка, працювали і отримували заробітну плату у повному розмірі, передбачену штатним розписом.

Зазначала, що про отримання відповідачем доходу за 2022 рік у розмірі 35 994 600 грн. позивач дізналася 19 квітня 2023 року з мережі «Інтернет».

Посилалась на те, що відповідач порушив процедуру оголошення простою позивачці, оскільки були відсутні передбачені ст.34 КЗпП України умови для оголошення простою, тобто зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Якщо зупинення робіт на підприємстві не мало місце, отже, були відсутні підстави для оголошення простою, передбачені статтею 34 КЗпП України.

Вказувала, що у наказі про оголошення простою працівнику не зазначено обставин, які б свідчили про відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи позивачкою, а також не наведено посилання на докази таких обставин, зокрема на такі, які б свідчили про об'єктивну неможливість здійснення роботи саме через введення воєнного стану.

Зазначала, що є суттєві порушення вимог чинного законодавства під час оголошення простою, а саме: відсутність об'єктивних причин для оголошення простою; неправомірне встановлення виплати на час простою у розмірі 2/3 від посадового окладу; не ознайомлення працівника із усіма обставинами, що передували прийняттю рішення про простій.

Посилалась на те, що у зв'язку з безпідставним оголошенням простою у роботі, позивач не отримувала від відповідача належної заробітної плати, яку отримувала б у тому випадку, якби перебувала на простої.

Вказувала, що за час неправомірного оголошення простою з 01 квітня 2022 року до дня звільнення 20 січня 2023 року, невиплачена частина заробітної плати (різниця між фактично нарахованою заробітною платою та заробітною платою, яка б підлягала нарахуванню позивачці у випадку відсутності простою) з урахуванням сплачених податків, становить 96 250 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що документи, які витребувано судом, а саме копії табелів обліку використання робочого часу Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків та копії відомостей про виплату заробітної плати

Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, їй не було надіслано, а надано виключно суду.

Вказувала, що суд не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належної правової оцінки.

Зазначала, що суд першої інстанції не врахував положення Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5, в якому пунктом 11 глави 10 розділу 2 передбачено, що розпорядчим документом з кадрових питань (особового складу) обов'язково ознайомлюють згаданих у ньому осіб, які на першому примірнику документа чи на спеціальному бланку проставляють свої підписи із зазначенням дати ознайомлення.

Посилалась на те, що відповідач не надав докази по справі, які б підтверджували наявність умов, необхідних для оголошення простою, а також суд першої інстанції не дослідив і не надав правову оцінку доказам, які були витребувані, а також не надав оцінку відсутності організаційних і технічних умов для подальшої роботи у повному обсязі під час воєнного стану, як передбачено ст. 34 КЗпП України, введеного указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022.

Вказувала, що суд першої інстанції не врахував те, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачені статтями 43,44 Конституції України, внесені згідно із Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-IX, тобто після наказу про оголошення їй простою.

Зазначала, що судом першої інстанції не було досліджено та не надано правову оцінку «дискреційним повноваженням» відповідача та його заявленого статусу - «суб'єкт владних повноважень».

05 березня 2025 року від ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація юридичної особи Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків припинена 08 липня 2024 року в результаті її реорганізації.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» як правонаступника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вказаних підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти апеляційної скарги та просилазалишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Інспекцією були дотримані норм КЗпП України при винесенні оскаржуваного наказу про оголошення ОСОБА_1 простою відповідно до статті 34 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 02 листопада 2021 року №68 про затверджено та введено в дію з 02 листопада 2021 року організаційну структуру Інспекції та штатний розпис.

Наказом Інспекції від 04 листопада 2021 року № 100/к ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника Відділу організаційно-правового забезпечення Служби правового забезпечення з 04 листопада 2021 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.

Наказом Інспекції від 30 березня 2022 року №05/к/вс у зв`язку з відсутністю організаційних і технічних умов для подальшої роботи у повному обсязі під час воєнного стану, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, а також Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та з метою забезпечення життя та здоров`я працівників Інспекції на підставі ст.ст.34, 113 КЗпП України оголошено простій не з вини працівника з 01 квітня 2022 року до скасування воєнного стану в Україні або припинення обставин, що викликали простій ОСОБА_1 , заступнику начальника Відділу організаційно-правового забезпечення Служби правового забезпечення.

З вказаним наказом позивач ознайомлена 30 березня 2022 року.

Наказом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 26 квітня 2022 року №113 «Про реорганізацію Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків» припинено юридичну особу - державну організацію «Інспекція з питань підготови та дипломування моряків», ідентифікаційний код - 25958804 (04080, Україна, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 104), реорганізувавши її шляхом приєднання до ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту», ідентифікаційний код - 42615235 (03110, Україна, місто Київ, вулиця Преображенська, будинок 23).

Наказом Інспекції від 18 січня 2023 року №04/к звільнено ОСОБА_1 заступника начальника Відділу організаційно-правового забезпечення Служби правового забезпечення 20 січня 2023 року у зв`язку з реорганізацією Інспекції відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що наявні підстави для визнання незаконним та скасування наказу Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 30 березня 2022 року №05/к/вс «Про оголошення простою в Іспекції на період воєнного стану в Україні», оскільки наказ не містить посилання на відповідні положення ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Зазначала, що є суттєві порушення вимог чинного законодавства під час оголошення простою, а саме: відсутність об'єктивних причин для оголошення простою; неправомірне встановлення виплати на час простою у розмірі 2/3 від посадового окладу; не ознайомлення працівника із усіма обставинами, що передували прийняттю рішення про простій.

Заперечуючи проти позову, Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків вказувала на те, що спірний наказ прийнятий у зв'язку з відсутністю організаційних і технічних умов для подальшої роботи у повному обсязі під час воєнного стану, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 №64/2022, а також Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та з метою забезпечення життя та здоров'я працівників Інспекції на підставі статей 34, 113 КЗпП України. Зазначала, що цим наказом визнано простій Інспекції таким, що виник не з вини працівників, а також з метою забезпечення життя та здоров'я працівників Інспекції. Вказувала, що відповідач, як роботодавець, самостійно здійснює добір необхідних для належного забезпечення роботи Інспекції посад залежно від їх посадових обов'язків, що належить до дискреційних повноважень відповідача.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Тлумачення статті 34 КЗпП України свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

Згідно з частинами першою, другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє по цей день.

У пункті 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначала позивач у позовній заяві, Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків з моменту введення на території України воєнного стану та до дня її звільнення з роботи здійснювала господарську діяльність, отримувала дохід, працівники Інспекції, у тому числі і Служби правового забезпечення, у складі якої вона працювала, працювали та отримували заробітну плату у повному розмірі, передбаченому штатним розписом.

На виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року, ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» як правонаступник Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків надав копії: табелів обліку використання робочого часу за період з 01 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року; розрахунково-платіжних відомостей Інспекції з квітня 2022 року по січень 2023 року.

Як вбачається з наданих табелів обліку використання робочого часу за період з 01 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року та розрахунково-платіжних відомостей Інспекції з квітня 2022 року по січень 2023 року, в Інспекції простій був застосований лише до деяких працівників, у тому числі і до ОСОБА_1 .

При цьому, інші працівники Служби правового забезпечення не перебували у простої.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження повної зупинки його роботи або роботи підрозділу, в якому працювала позивач, а також не надано доказів, які б свідчили про об'єктивну неможливість здійснення роботи позивачем саме через введення воєнного стану.

Відсутнє в оскаржуваному наказі посилання на відповідні положення частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також обґрунтування, чому саме для позивача- заступника начальника Відділу організаційно-правового забезпечення Служби правового забезпечення оголошується простій. Крім того, Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків не зазначила обставин, які б свідчили про відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи позивачем, а також не надала доказів, які б свідчили про об'єктивну неможливість здійснення роботи позивачем саме через введення воєнного стану.

Оскільки, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності підстав запровадження Інспекцією персонально по відношенню до позивача простою, а відтак колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для визнання незаконним та скасування наказу, виданого Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків від 30 березня 2022 року №05/к/вс «Про оголошення простою в Інспекції на період воєнного стану в Україні».

Враховуючи неправомірні дії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для відновлення трудових прав позивача та стягнення середнього заробітку за час неправомірного оголошення простою щодо ОСОБА_1 .

Згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Незаконний простій по відношенню до позивача було оголошено 01 квітня 2022 року, а звільнена ОСОБА_1 з роботи 20 січня 2023 року.

Відповідно до довідки Інспекції №1/9-88/01 від 20 січня 2023 року за березень 2022 року ОСОБА_1 виплачено заробітну плату у розмірі 35000 грн., з квітня по грудень 2022 року позивач отримувала 2/3 від заробітної плати у розмірі 23333,33 грн. щомісяця.

Як зазначала позивач її посадовий оклад становить 35000 грн. Вказані обставини не заперечувались представником ДП «Сервісний центр морського та річного транспорту».

Разом з тим, позивачем у позовній заяві помилково самостійно було вирахувано із суми заробітної плати за час простою, яка підлягає стягненню з ДП «Сервісний центр морського та річного транспорту» податки та обов`язкові платежі.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця у заробітній платі за час простою за період з 01 квітня 2022 року по 20 січня 2023 року у розмірі 128863,68 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу (постанови Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц, від 06 червня 2024 року в справі №367/569/23, від 18 січня 2023 року у справі №752/23602/20).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленням нового судового рішенняпро задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX «Прикінцеві положення», в якій зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 дійшов висновку, що запровадження на всій території України карантину законодавець визначив безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Особа не несе обов'язку доводити конкретні причини пропуску строку звернення до суду, окрім дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

А відтак, позивачем не пропущено строк звернення до суду, визначений статтею 233 КЗпП України, оскільки цей строк був продовжений на строк дії такого карантину.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої хвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, за розгляд справи в суді першої інстанції за вимогу про визнання незаконним та скасування наказу позивач сплатила судовий збір, а відтак відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2719,60 грн.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, відтак з ДП «Сервісний центр морського та річного транспорту» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3221,57 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сервісний центр морського та річного транспорту», який є правонаступником Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення різниці у заробітній платі за час простою - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ, виданий Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків від 30 березня 2022 року №05/к/вс «Про оголошення простою в Інспекції на період воєнного стану в Україні».

Стягнути з Державного підприємства «Сервісний центр морського та річного транспорту», місцезнаходження: місто Київ, вул. Преображенська, 23, на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 різницю у заробітній платі за час простою у розмірі 128863 грн. 68 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2719 грн. 60 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Сервісний центр морського та річного транспорту», місцезнаходження: місто Київ, вул. Преображенська, 23, на користь держави судовий збір у розмірі 3221 грн. 57 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: