ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/666/24

Провадження № 22-ц/820/600/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Костенка А.М., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання - Дубова М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №674/666/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана їхнім представником - адвокатом Наталюком Назаром Миколайовичем, на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року, в складі судді Cосни О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати на поховання в розмірі 6700 грн; стягнути з відповідача на користь позивачів по 400000 грн моральної шкоди кожному.

В обгрунтування позовних вимог зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000537 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 року близько 07 год., на автодорозі «Н-03 Житомир-Чернівці» в с. Міцівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області за участю автомобіля «Renault Megane» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який керуючи автомобілем з боку м. Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в напрямку м. Хмельницького допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , який перебував на смузі руху автомобіля. Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_4 загинув на місці події. Висновками експертів встановлено, що тілесні ушкодження в ОСОБА_4 виникли в момент їх заподіяння і перебувають в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зв`язку зі смертю батька позивачі зазнали сильного нервового потрясіння, перебували у тяжкому психічному стані через раптову смерть близької людини, адже думки про передчасну смерть батька не залишають їх до теперішнього часу. Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення позивачі вважають, що матеріальний еквівалент немайнової шкоди (моральної шкоди) у розмірі по 400000 грн кожному є достатнім для компенсації спричинених їм моральних втрат. Також позивач ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на поховання батька у сумі 6700 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 114000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 114000 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2280 гривень.

Рішення суду мотивоване тим, що на відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачам внаслідок смерті їхнього батька в результаті ДТП, з урахуванням принципів розумності та справедливості сума 150000 грн кожному позивачу є належною та достатньою компенсацією для відшкодування шкоди. При цьому, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 36 000 грн. Тому, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню по 114000 грн кожному (150000 грн - 36000 грн = 114000 грн). Також суд дійшов висновку, що оскільки сума заявлених позивачем витрат на поховання у розмірі 6700 грн охоплюється межами відповідальності страховика (МТСБУ), вимога позивача про стягнення витрат на поховання задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_2 витрати на поховання в розмірі 6700 грн та моральну шкоду в розмірі 400000 грн.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. У зв`язку із смертю батька апелянти зазнали сильного нервового потрясіння, перебували у важкому психологічному стані, оскільки за життя батька вони перебували з ним у тісних сімейних стосунках, батько завжди допомагав їм у будь-яких справах та підтримував у складних життєвих ситуаціях. Позивачі, як сини, позбавлені можливості отримувати моральну підтримку від батька у подальшому житті. Усвідомлення того, що батько помер і дотепер завдає їм глибоких душевних страждань. При цьому, під час досудового розслідування, ОСОБА_3 в добровільному порядку відшкодування заподіяної моральної шкоди не було здійснено, відповідач не попросив вибачення у позивачів, жодним чином не допомагав морально чи матеріально, витрати на поховання батька позивачі понесли за власні кошти. Вважають, що судом помилково зменшено суму моральної шкоди з 400000 грн на кожного позивача до 150000 грн, а фактично до 114000 грн, оскільки вказана сума не охоплює моральні страждання позивачів, їхні безповоротні зміни у житті після втрати батька. Також зазначає, що суд помилково відмінусував 36000 грн від визначеної ним суми моральної шкоди в розмірі 150000 грн, оскільки відшкодування моральної шкоди відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відмінним від відшкодування шкоди, передбаченої статтею 1168 ЦК України.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 03 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана їхнім представником - адвокатом Наталюком Назаром Миколайовичем, та ухвалою суду від 04 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апелянти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхній представник - адвокат Наталюк Н.М. про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явились, представник апелянтів подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000537 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 року близько 07 год., на автодорозі «Н-03 Житомир-Чернівці» в с. Міцівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області за участю автомобіля «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухаючись в напрямку м. Хмельницького вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , 1949 року народження, жителя с. Міцівці, який рухався в напрямку м. Хмельницький у сусідній для руху транспортних засобів смузі, повертаючи на АЗС, не впевнившись у безпечності маневру виїхав перед автомобілем. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 загинув на місці події.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28 жовтня 2021 року виконавчим комітетом Новодунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №2248 від 26 жовтня 2021 року смерть ОСОБА_4 настала внаслідок ДТП, яке сталося ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Причиною смерті є закрита спінальна травма, перелом-вивихи 1,2-го шийних, 7-го грудного хребців з повним руйнуванням спинного мозку на цих рівнях.

Висновком експерта Кам`янець-Подільського районного відділу судово-медичної експертизи №289 від 26 жовтня 2021 року встановлено, що тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_4 могли утворитися в наступній послідовності: в І-ій фазі - наїзд бампером легкового автомобіля на ліві бокові поверхні тіла з прикладанням травмуючої сили в зовнішні поверхні нижньої третини лівої гомілки, в ІІ-ій фазі - закидання тіла на капот, ударі підборіддя об лобове скло та фрагменти даху автомобіля з перерозгинанням шийного та поперекового відділу хребта в передньо-задньому напрямку, в ІІІ-ій фазі - падіння тіла на асфальтне покриття дороги, за умов і в термін, вказаних в обставинах випадку ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Висновком експерта Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи №2187 від 26 жовтня 2021року проведено судово-токсикологічну експертизу зразка крові з трупа ОСОБА_4 і не виявлено етилового (винного) алкоголю.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 15 квітня 2009 року (виданого повторно) ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками записані: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_6 . Згідно з копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 від 14 лютого 2018 року ОСОБА_5 змінив ім`я на ОСОБА_2 .

Відповідно до копії актового запису про народження №28 від 28 серпня 1977 року ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками записані: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_8 .

Згідно з копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_5 від 13 квітня 2010 року ОСОБА_7 змінив ім`я на ОСОБА_9 . Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_6 від 28 грудня 2010 року ОСОБА_9 змінив ім`я на ОСОБА_1 .

Як вбачається із копії товарного чеку ОСОБА_2 поніс витрати на поховання батька ОСОБА_4 в сумі 6700 грн.

Відповідно до листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 29 травня 2024 року №8.2-01б/23197 в МТСБУ не виявлено звернень від потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ІНФОРМАЦІЯ_1 року за участю транспортного засобу Renault, р.н. НОМЕР_1 , та велосипедиста ОСОБА_4 . За даним випадком страхову справу МТСБУ не відкривало та страхову виплату не здійснювало.

Відповідно до висновку експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №СЕ-19/123-23/9142-ІТ від 14 вересня 2023 року у заданих обставинах розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 з моменту виникнення перешкоди для його руху не мав технічної можливості попередити зіткнення з велосипедистом ОСОБА_4 , який стояв на смузі руху автомобіля, як шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою до місця виявлення велосипедиста, так і шляхом виконання безпечного маневру об`їзду перешкоди, за умов його руху з допустимою швидкістю 71,3…73,8 км/год. У заданих обставинах розвитку даної дорожньої транспортної пригоди дії водія автомобіля «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , з технічної точки зору не відповідали вимогам пункту 12.3. Правил дорожнього руху України, в частині негайного вжиття заходів на зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Згідно з висновком експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №СЕ-19/123-22/10378-ІТ від 13 лютого 2023 року в умовах даної дорожньої обстановки та при заданих вихідних даних, автомобіля «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , рухаючись з максимально-дозволеною швидкістю руху в населеному пункті - 50 км/год, з моменту виявлення перешкоди для руху, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 як шляхом своєчасного зниження швидкості руху аж до зупинки, так і шляхом виконання маневру безпечного об`їзду перешкоди, належно виконуючи нормативні вимоги п.12.4, 12.9 6), 12.3 Правил дорожнього руху України. В умовах даної дорожньої обстановки та при заданих вихідних даних, водія автомобіля «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вбачаються невідповідності нормативним вимогам п.п.12.2, 12.4, 12.9 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, при цьому, невідповідності вимогам п.12.4, 12.9 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

31 липня 2024 року постановою слідчого кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000537 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб (частина 1 статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц, від 26 квітня 2022 року №184/1461/20-ц.

Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14.

З огляду на викладене, відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч.ч. 3, 4 статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Разом з тим, суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі №686/13188/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19.

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (частина 1 статті 21 Закону №1961-IV) .

Відповідно до статті 23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Стаття 27 Закону №1961-IV до поняття шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (пункт 27.1).

Згідно з пунктом 27.3 статті 27 Закону №1961-IV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Пунктом 27.5 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону №1961-IV встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружина), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (постанови Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц, від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухаючись в напрямку м. Хмельницького вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , який рухався в напрямку м. Хмельницький у сусідній для руху транспортних засобів смузі, повертаючи на АЗС, не впевнившись у безпечності маневру виїхав перед автомобілем. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 загинув на місці події.

31 липня 2024 року постановою слідчого кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000537 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що позивачу ОСОБА_2 було завдано моральної шкоди, у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_4 , глибина та тривалість яких спричинили тяжкі вимушені зміни у його життєвих відносинах, відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивача неможливо.

Щодо розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення такої в розмірі 114000 грн, визначивши попередньо розмір моральної шкоди на рівні 150000 грн.

Так, суд першої інстанції врахував вимоги пункту 27.3 статті 27 Закону №1961-IV, а саме, розмір мінімальної заробітної плати на момент дорожньо-транспортної пригоди - 6000 грн (стаття 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік»), наявність двох осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого, законодавчого обмеження у розмірі виплат - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку та обґрунтовано встановив, що частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування від страховика (МТБСУ), в порядку пункту 27.3. Закону №1961-IV, становить 36000 грн (12:1/2 *6500 = 36000 грн). За таких обставин, з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 114000 грн (150000 грн - 36000 грн).

Зважаючи на встановлені судом обставини, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, а також на вищенаведені норми матеріального права, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 114000 грн на користь ОСОБА_2 буде співмірним із фактом заподіяння шкоди та глибиною моральних страждань позивача.

Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції, що сума заявлених позивачем витрат на поховання у розмірі 6700 грн охоплюється межами відповідальності cтраховика (МТСБУ), а тому задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана їхнім представником - адвокатом Наталюком Назаром Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 березня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

А.М. Костенко

І.В. П`єнта