Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9086/24
Провадження № 2-др/711/273/25
14 березня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Кошубінській Л.В.,
представника позивачки Дмитрика С.В.
представника відповідачки Солодкової С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дмитрика С.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №711/9086/24,-
В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа №711/9086/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю.
26.02.2025р. суд ухвалив рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , зобов`язав ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до квартири з наданням ключів від всіх її вхідних дверей.
Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд не вирішував питання про розподіл судових витрат, в зв`язку з тим, що стороною позивача було заявлено про надання доказів витрат на правничу допомогу в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
27.02.2025р. на адресу суду надійшла заява детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Дмитриком С.В., а 03.03.2025р. заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій заявлено вимогу про відшкодування позивачці за рахунок відповідачки витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.
Від сторони відповідача письмових заперечень не надходило.
В судовому засіданні представник позивачки адвокат Дмитрик С.В. заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав та просив її задовольнити, стягнути із відповідачки на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.
В судовому засіданні представник відповідачки адвокат Солодкова С.І. просила застосувати принципи співмірності і пропорційності та зменшити витрати на правничу допомогу до 5 000 грн.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися і про причини неявки не повідомили.
Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідачки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження розміру понесених сторонами судових витрат суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Оскільки за наслідками розгляду справи по суті позовні вимоги були задоволені судом в повному обсязі, то витрати позивачки на правову допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки.
Натомість оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.
Позивачка просила компенсувати їй за рахунок відповідачки витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 20 000 грн.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу нею надано: витяг з договору про надання професійної правничої допомоги від 01.10.2024р., детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 27.02.2025р., прибутковий касовий ордер (квитанція) про оплату витрат на правову допомогу від 26.02.2025р. на суму 20 000 грн.
Надаючи оцінку вимогам позивачки про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критеріїв співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Також слід звернути увагу, що у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (п. 185 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №754/8750/19).
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій, які обумовили витрати адвокатом його робочого часу:
- вивчення матеріалів для підготовки позовної заяви з аналізом нормативних актів та судової практики 5 год., вартість 5 000 грн.,
- здійснення виїзду до місця знаходження власності позиваки для фіксації факту перешкоджання користування цим майном 2 год., вартість 2 000 грн.,
- підготовка заяви позивачки до правоохоронних органів та отримання відповіді на неї 2год., вартість 2 000 грн.,
- підготовка позовної заяви - 4 год., вартість 4 000 грн.,
- підготовка відповіді на відзив 2 год., вартість 2 000 грн.,
- підготовка заяви про зміну підстав позовної заяви 3 год., вартість 3 000 грн.,
- участь адвоката в судових засіданнях 2 год., вартість 2 000 грн.
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги стосуються усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом надання позивачці доступу до квартири, які за своєю сутністю не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Представництво інтересів позивача здійснювалось адвокатом Дмитриком С.В., який має понад дванадцятирічний досвід адвокатської діяльності і, відповідно, володіє належним рівнем компетентності для надання якісної правової допомоги у спірних правовідносинах без надмірних труднощів.
Окремо суд бере до уваги, що вивчення матеріалів для підготовки позовної заяви з аналізом нормативних актів та судової практики, а також підготовка самої позовної заяви не потребує такого значного часу, як то вказано в детальному описі (8 год.), як і складання заяви позивачки до правоохоронних органів та отримання відповіді на неї (2 год.), а також відповіді на відзив ( 2 год.) та заяви про зміну підстав позову (3 год.).
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивачки щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачкою сума в розмірі 20 000 грн. є необґрунтованою, оскільки не співмірна з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи виконаної адвокатом).
За таких обставин, беручи до уваги складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивачки на правову допомогу в межах суми 7 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та обсяг робіт, виконаних адвокатом.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11-13, 133, 137, 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дмитрика С.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №711/9086/24 задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7 000 грн.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст додаткового рішення складений 17 березня 2025 року.
Головуючий: В.М. Скляренко