ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 711/8497/24
Провадження № 22-ц/821/464/25
Категорія: 308020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Гончар Н.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24 грудня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Казидуб О.Г. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 02 січня 2025 року) у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за водопостачання та водовідведення,-

в с т а н о в и в :

29 жовтня 2024 року КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за водопостачання та водовідведення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Інформації з ДРРПННМ від 14.05.2024 власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.02.2006.

КП «Черкасиводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню м. Черкаси, зокрема, і будинок АДРЕСА_2 приєднаний до мережі централізованого водопостачання та водовідведення.

За даною адресою відсутній розподільний засіб обліку (квартирний лічильник) водопостачання.

Нарахування за послуги водопостачання та водовідведення здійснювалось згідно до затверджених нормативів водоспоживання за встановленими тарифами згідно з розрахунку відповідно до кількості споживачів.

Заяв від відповідача щодо відмови від отримання послуг, відключення від мереж водопостачання і опломбування запірних вентилів не надходило та був цілодобовий вільний доступ до послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

З 01 липня 2022 року в будинку встановлено та прийнято на абонентський облік комерційний вузол обліку (загально будинковий лічильник). З цього періоду нарахування здійснюються відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Позивач вказує, що за вищезазначеною адресою власники/наймачі квартир письмово не повідомляли про фактичну кількість споживачів КП (виконавцю розподілу), розподіл обсягів спожитої послуги здійснено відповідно до кількості зареєстрованих осіб.

Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого станом на 01.10.2024 утворилась заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в загальній сумі 19 597,87 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 19 597,87 грн, а також витрати на сплату судового збору в сумі 3 028 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 1 412,93 грн. та судовий збір в розмірі 218,02 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження боргу за постачання холодної води та за водовідведення.

Разом з тим, оцінивши докази, надані позивачем на підтвердження заборгованості за абонплату, суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягає до стягнення заборгованість за абонентську плату (водовідведення).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 22 січня 2025 року, КП «Черкасиводоканал», вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції постановленим з неповним дослідженням доказів, із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом безпідставно визнано, що позивач отримав та не відреагував на заяви відповідача щодо опломбування запірних вентилів від 11.02.2010 та від 10.06.2015.

Вказує, що позивачем у відповіді на відзив було зазначено, що заяви від відповідача від 11.02.2010 та від 10.06.2015 до підприємства не надходили та не реєструвались в журналі звернень ( копії з журналів додаються). Відмітки на копіях вказаних заяв про одержання проставлені у верхньому лівому кутку невідомою для позивача особою, не містять ідентифікуючих даних та без штампа підприємства.

Копія заяви відповідача від 22.12.2020 містить в лівому нижньому кутку штамп КП «Черкасиводоканал», отримана підприємством, зареєстрована за вх. №С-141-26 та на неї було надано відповідь.

Копії заяв відповідача від 27.03.2024 та від 19.04.2024 також містять штамп КП «Черкасиводоканал».

Звертає увагу суду, що три заяви відповідача, що містять штамп та підпис працівника підприємства, зареєстровані на підприємстві та на них надано відповіді.

Вказує, що для опломбування запірних вентилів необхідний доступ до квартири. Відповідач не надав контактної інформації, за адресою двері не відчинив та не надав доступу до квартири. Фактично, позивач був позбавлений можливості контактувати з відповідачем.

Вважає, що судом безпідставно визнано, що позивачем отримано всі п`ять заяв відповідача та не відреаговано на них належним чином.

Вказує, що відповідач за спірний період користувався послугами з централізованого водопостачання та водовідведення, про що зазначив під час розгляду справи судом першої інстанції, зазначаючи, що використовував послуги для поливу кімнатних рослин та мінімального прибирання, тому повинен сплатити борг.

Посилаючись на п. 11 ч. 2 ст. 7 ЗУ №2189-VІІІ, згідно якого споживач зобов`язаний інформувати виконавця послуг про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, вважає, що відповідач зазначених вимог, як власник житла, не виконав, при тому, що споживач за спірною адресою жодного разу не відчинив двері та не спілкувався з представником підприємства, відсутні будь-які контакти з ним. Позивач у грудні 2020 року намагався самостійно встановити фактичну кількість споживачів шляхом складання акту за підписом сусідів, проте сусіди відмовились підписувати акт про відсутність споживачів, оскільки постійно бачать відповідача, що відвідує квартиру, на підвіконнях ростуть кімнатні квіти, які він поливає.

Лише в листопаді 2023 року сусіди з кв. АДРЕСА_3 підписали Акт про відсутність споживача за спірною адресою квартири та з 01.11.2023 зупинено нарахування за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, а, в подальшому, 26.04.2024 опломбовано запірні вентилі.

Звертає увагу суду, що першою заявою відповідача є заява від 22.12.2020, у відповіді на яку роз`яснено, що вже настав термін обов`язку власника для встановлення квартирних лічильників та необхідність їх встановлення, лічильники у даній квартирі на даний час не встановлені.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 14 лютого 2025 року, ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу невмотивованою та необгрунтованою, жодних доказів щодо вирішення питань по опломбуванню запірних вентилів з холодною і гарячою водою, піднятих ним в заяві, позивачем не надано. Вважає рішення суду першої інстанції законним, обгрнутованим, прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим просить апеляційну скаргу КП «Черкасиводоканал» залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 378491124 від 14.05.2024, квартира за адресою АДРЕСА_4 на праві власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину, 1-655 від 16.02.2006.

КП«Черкасиводоканал» надає відповідачу житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, нараховуючи плату на підставі Постанов Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення КП «Черкасиводоканал».

Згідно з розрахунком КП «Черкасиводоканал», станом на 01.10.2024 заборгованість відповідача по оплаті за послуги з водопостачання та водовідведення становить 19 597,87 грн.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надає Довідку про нарахування плати та розмір платежів за період з 01.01.2020 по 01.10.2024 в розмірі 19 597,87 грн, з яких 370,92 грн абонентська плата (водовідведення), 1 034,45 грн абонплата; 8 176,51 грн холодна вода; 10 015,99 грн водовідведення.

Також судом встановлено, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 , адресована КП «Черкасиводоканал» від 11.02.2010 щодо опломбування кранів з холодною та гарячою водою, в якій він повідомляє, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 ніхто не проживає та не використовує холодну та гарячу воду. В зв`язку з відсутністю мешканців у квартирі, просить опломбувати кран з холодною та гарячою водою; не нараховувати плату за користування холодною та гарячою водою. Про прийняте рішення просить повідомити його письмово та за телефоном.

Відповідно до відмітки, дана заява була отримана 11.02.2010.

10 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до КП «Черкасиводоканал» ЧМР щодо опломбування вентилів з поставки холодної та гарячої води, в якій зазначено, що неодноразові звернення щодо опломбування вентелів з холодної та гарячої води в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_4 , результату не дали та КП «Черкасиводоканал» ЧМР продовжує нараховувати плату за постачання холодної води та водовідведення. Просить терміново опломбувати вентелі з холодною та гарячою водою в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 та не стягувати плату за нібито її використання. Про прийняте рішення просить повідомити письмово за поштовою адресою.

Відповідно до відмітки, дана заява була отримана 10.06.2015.

Також встановлено, що у грудні 2020 року відповідач отримав проект Договору від КП «Черкасиводоканал», він звернувся із заявою до КП «Черкасиводоканал» ЧМР з заявою щодо змін до договору № 10822077 від 31.10.2020 , в якій він просить опломбувати запірні вентилі, так як у даному помешканні відсутні приладу обліку споживання води та фактичне проживання осіб відсутнє. Неодноразові звернення з даного питання до КП «Черкасиводоканал» залишились без реагування та жодної дії вжито не було. Про прийняте рішення просив повідомити заявника письмово.

Відповідно до відмітки, дана заява була отримана КП «Черкасиводоканал» ЧМР 22.12.2020.

27 березня 2024 року ОСОБА_1 звертається до КП «Черкасиводоканал» ЧМР з заявою щодо не нарахування оплати за централізоване водопостачання і водовідведення, в якій зазначено, що він всьоме повідомляє КП «Черкасиводоканал» ЧМР, що в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_4 ніхто не проживає, вузли розподільного обліку не встановлені. Просить не нараховувати оплату за централізоване водопостачання і водовідведення, так як у помешканні ніхто не проживає або, як він просив неодноразово, опломбувати вхідні запірні вентилі холодної і гарячої води у квартирі.

Відповідно до відмітки, дана заява була отримана КП «Черкасиводоканал» ЧМР 27.03.2024.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 неодноразово на протязі 2010 2024 років звертався до КП «Черкасиводоканал» ЧМР з питань опломбування вхідних запірних вентилів холодної і гарячої води у квартирі та щодо своєї відмови укладати Договір.

Згідно Довідки КП «Черкасиводоканал» ЧМР, 26 квітня 2024 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 запірну арматуру по заяві опломбовано холодний кран та гарячий кран.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

За загальними правилами, визначеними вказаним законом, виконавець послуг надає відповідний вид житлово-комунальних послуг споживачу, який їх споживає та має зворотній обов`язок щодо їх сплати за встановленими тарифами та у встановлені договором строки і порядку.

Згідно із приписами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до вимог ст. ст. 66-68 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Черкасиводоканал» звернулось до ОСОБА_1 з даним позовом, в обгрунтування якого послалось на те, що підприємством надаються послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та абонентського обслуговування за адресою: АДРЕСА_4 , власником якої є відповідач ОСОБА_1 . Вказана особа є споживачем даних комунальних послуг.

Послуги надаються на підставі опублікованого на офіційному веб-сайті https://vodokanal-cherkasy.ck.ua/, КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради тексту повідомлення про публічну пропозицію (оферту), Публічного індивідуального договору про приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

На підтвердження обгрунтування позову, КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради надало довідку про нарахування плати та розміру платежів за період з 01.01.2020 по 01.10.2024 на абонента ОСОБА_1 по особовому рахунку: НОМЕР_1 за адресою : АДРЕСА_4 , згідно якої вбачається, що за ОСОБА_1 рахується станом на 01.10.2024 заборгованість в загальному розмірі 19 597,87грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що він є власником даної квартири, проте послугами позивача щодо водопостачання та водовідведення не користується, оскільки в даній квартирі ніхто не проживає, про що було повідомлено позивача.

Вказане відповідачем підтверджується матеріалами, а саме в справі містяться заяви ОСОБА_1 до КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради від 11.01.2010, від 10.06.2015 щодо опломбування кранів (вентелів) з поставки холодної та гарячої води, заява щодо змін до договору №10822077 від 31.10.2020, в якій відповідач просив опломбувати запірні вентилі, так як у даному помешканні відсутні прилади обліку споживання води та фактичне проживання осіб відсутнє, заява від 27.03.2024 щодо не нарахування оплати за централізоване водопостачання і водовідведення, у зв`язку з тим, що в помешканні ніхто не проживає та заява від 16.04.2024 щодо опломбування вхідних вентилів централізованого постачання холодної і гарячої води.

Вирішуючий даний спір, суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_1 неодноразово на протязі 2010-2024 років звертався до КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради з питань опломбування та відмови укладати Договір. Доказів того, що відповідач надавав відповіді на дані заяви, не надано, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_1 на користь КП «Черкасиводоканал» боргу за постачання холодної води в розмірі 8 176,51 грн та за водовідведення в розмірі 10 015,99 грн. Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції вірними.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що заяви від 11.02.2010 та від 10.06.2015 до підприємства не надходили та не реєструвались в журналі звернень (копії з журналів додаються), а відмітки на копіях вказаних заяв про одержання проставлені у верхньому лівому кутку невідомою для позивача особою і не містить ідентифікуючих даних та без штампа підприємства, відхиляються колегією суддів, оскільки дані докази не були надані в суд першої інстанції та не були предметом розгляду.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

Так, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аналіз статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи , які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів , які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів у запереченні.

З матеріалів справи вбачається, що надані скаржником апеляційному суду докази разом з апеляційною скаргою не були подані до суду першої інстанції та у апеляційній скарзі скаржником не обгрунтовано неможливість подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, оскільки на час звернення із даним позовом у підприємства вказані докази були наявні, тому колегія суддів не бере вказані докази до уваги.

Водночас, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти прийняття даних доказів.

Крім того, із долучених до апеляційної скарги копії журналів, неможливо встановити дату реєстрацію заяви від 11.02.2010, оскільки із наданих копій журналу реєстрації, реєстрація заяв від 11 лютого починається з порядкового номеру 11, тобто неможливо встановити початкову дату реєстрації заяв за порядковими номерами 1-10.

Є необґрунтованими доводи скаржника, що відповідач за спірний період користувався послугами з централізованого водопостачання та водовідведення, про що зазначив під час розгляду справи судом першої інстанції, зазначаючи, що використовував послуги для поливу кімнатних рослин та мінімального прибирання, тому повинен сплати борг, оскільки вказані посилання не підтвердженні матеріалами справи та спростовуються заявами відповідача, зокрема від 22.12.2020, від 27.03.2024 та від 19.04.2024, які визнаються позивачем та в яких відповідач просив опломбувати запірні вентилі у зв`язку із відсутністю мешканців у вказаному приміщенні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України №1875-ІV споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором.

Враховуючи, що відповідач звернувся до КП «Черкасиводоканал» із заявою щодо змін до договору 22.12.2020, в якому просив опломбувати запірні вентилі, так як у даному помешканні відсутні прилади обліку споживання води та фактичне проживання осіб відсутнє, проте позивач надав відповідь, в якій зазначив, що є обов`язкова абонплата та вказав на необхідність встановлення вузлів розподільного обліку холодного та гарячого водопостачання, вказане свідчить, що підприємство з кінця 2020 року було обізнано про те, що у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , ніхто фактично не проживав, у свою чергу, не вчинило дій щодо опломбування вентилів холодного та гарячого водопостачання та здійснювало нарахування за послуги до листопада 2023 року, що є необґрунтованим.

Крім того, відповідач не відмовляється сплачувати абонплату.

Є необґрунтованими посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що споживач за спірною адресою жодного разу не відчинив двері та не спілкувався з представником підприємства, а коли позивач у грудні 2020 року намагався самостійно встановити фактичну кількість споживачів шляхом складання акту за підписом сусідів, сусіди відмовились підписувати акт про відсутність споживачів, оскільки постійно бачать відповідача, що відвідує квартиру, на підвіконнях ростуть кімнатні квіти, які він поливає, оскільки дані посилання свідчать про відсутність споживачів за вказаною адресою. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відмови сусідів підписати акт в грудні 2020 році.

Проте, в матеріалах справи міститься Акт від 03.11.2023 за підписом працівників КП «Черкасиводоканал», в якому зазначено, що зі слів сусідів кв. АДРЕСА_5 ніхто не проживає; даний акт складений саме працівниками підприємства і за підписом працівника підприємства.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що першою заявою відповідача є заява від 22.12.2020, у відповіді на яку роз`яснено, що вже настав термін обов`язку власника для встановлення квартирних лічильників та необхідність їх встановлення, проте, лічильники у даній квартирі не встановлені і на сьогодні, також є необґрунтованими, оскільки предметом даного спору є стягнення боргу за водопостачання та водовідведення, а не зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані сторонами докази та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Черкасиводоканал» заборгованості за абонентську плату у загальному розмірі 1 412,93 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 141, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24 грудня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за водопостачання та водовідведення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Н.І. Гончар