Дата документу 12.03.2025
Справа № 501/5378/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Смирнова В.В.,

при секретарі судового засідання Кочкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги позивача: стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №4173961 від 27.11.2023 р. грн. у розмірі 201390,0 грн., судові витрати у справі.

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник позивача Дідух Є.О. позовні вимоги мотивує тим, що27.11.2023р. між ТОВ Лінеура України» та ОСОБА_2 укладений договір №4173961 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до договору ТОВ «Лінеура Україна» надала ОСОБА_1 на платіжну картку НОМЕР_2 . Емітовану в АТ «Універсал Банк» грошові кошти у розмірі 24500,0 грн. строком на 360 днів, періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://procent.com.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отримання кредиту.

Відповідач належним чином умови договору не виконує, внаслідок чого станом на 26.07.2024р. загальна сума заборгованості відповідача за договором №4173961 від 27.11.2023р. складає 24500,0 грн. тіло кредиту, заборгованість за процентами 119070,0 грн.

26.07.2024р. ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ « Українські фінансові операції» уклали договір факторингу №26/07/2024, на підставі якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №4173961 від 27.11.2023р. на суму 143570,0 грн. з яких 24500,0 грн. тіло кредиту, заборгованість за процентами 119070,0 грн.

Станом на дату умалення договору факторингу від 26.07.2024р. №26/07/2024 строк дії договору№4173961 від 27.11.2023р. не закінчився, а тому в межах строку його дії, у період з 26.07.2024р. по 21.11.2024р. (118 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною ставкою у сумі 57820,0 грн..

У зв`язку з невиконання відповідачем взятих на себе за кредитним договором №4173961 від 27.11.2023р. зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, представник позивача звернувся за захистом свого права та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Каленський ВІ. надав відзив на позовну заяву в якій просив суд позовні вимог задовольнити частково та стягнути 24500.0 грн. заборгованість за тілом кредиту та 12250 грн. (50% від тіла кредиту) заборгованості по процентам, в решті позовних вимог відмовити.

Представник відповідача заперечення обґрунтовує тим, що первісний кредитор як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які Відповідач не міг оцінити належно.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. За правилами ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі- Закон) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту.

Згідно з частиною третьою статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту. Передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. З мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15- рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7- рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача Дідух Є.О. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності та задовольнити позовні вимоги (а.с.100-101).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Каленський В.І. у судове засідання не прибули та не повідомили про причини неявки.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Іллічівський міський суд Одеської області від 27.01.2025 р. відкрито провадження у справі та витребувані докази від АТ «Універсал банк» (а.с. 86).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

27.11.2023р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4173961 (а.с.44-62).

П.1.1 Договору визначено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Credid7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході та /або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

П. 1.2.1, 1.3 Договору визначено тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 24500.0 грн., строк кредиту-360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

П.1.4.1 Договору визначено стандартна процентна ставка становить 2,0% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.

П.1.4.2 договору визначено знижена процентна ставка становить 0.80% в день та застосовується на таких умовах.

Якщо клієнт до 23.12.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник програми Лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплати Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставко.

У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.

П.2.1 Договору визначено, що Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_3 .

АТ «Універсал Банк», на виконання ухвали сулу від 27.01.2025р., надав інформацію, що банківська картка НОМЕР_4 емітована Банком на ім`я ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ). НОМЕР_5 номер телефону на який надсилається інформація про підтвердження здійснення операції (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою НОМЕР_6 в період з 27.11.2023 по 06.12.2023.

Згідно листа ТОВ «Пейтек Україна» (а.с.58) на платіжну картку № НОМЕР_2 27.11.2023 р. були перераховані кошти у розмірі 24500,0 грн.

Таким чином, ТОВ «Лінеура України» виконало взяте на себе за договором №4173961 від 27.11.2023р.. зобов`язання надати відповідачу в кредит грошові кошти у розмірі 245000 грн.

26.07.2024р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» укладений договір факторингу №2/07/2024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №№4173961 від 27.11.2023р., що підтверджується копією самого договору факторингу (а.с.20-24), витягом з реєстру боржників (а.с.56).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.78-82) на дату укладення договору факторингу, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №4173961 від 27.11.2023р складала 143570,0 грн., яка складалась з тіла кредиту 24500,0 грн. та заборгованості за процентами 119070.0 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на дату укладення договору факторингу від 26.07.2024р. №26/07/2024 строк дії договору №4173961 від 27.11.2023р. не закінчився, та в межах строку його дії, у період з 26.07.2024р. по 21.11.2024р. (118 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною ставкою у сумі 57820,0 грн..

Проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам Кредитного договору та не викликає сумніву щодо правомірності нарахування зазначених у ньому сум заборгованості.

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем спростовано не було.

Представник відповідача адвокат Каленський В.І. заперечуючи частково проти вимог позивача посилався за невідповідність кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» в частині нарахування відсотків за користування кредиту, однак не вказав, якій саме пункт кредитного договору від 27.11.2023р. №4173961 не відповідає вимогам вказаного Закону, а лише у загальному послався на його невідповідність Закону.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за вищевказаним договором, суд не має підстав піддавати їх сумніву.

Так як своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів та відсотків за їх користування.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції 555 від 20.12.2024 (а.с. 83) позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн..

01.08.2024р. між ТОВ «Українські Фінансові Операції» та адвокатом Дідух Є.О. укладений договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг (а.с.37-38).

На підтвердження повноважень представника позивача адвокатом Дідух Є.О. надана копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю (а.с.39).

11.12.2024р. між ТОВ «Українські Фінансові Операції» та адвокатом Дідух Є.О. підписаний акт приймання-передачі наданих послуг №4173961 до договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 р. (а.с.55).

Згідно вказаного акту приймання-передачі, вартість послуг адвоката складає 10000,0 грн.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення ( Постанова ВС України від 23.09.2023р. у справі N 686/31892/19, провадження N 61-4683св23).

Враховуючи, що представник позивача адвокат Дідух Є.О. не надав суду доказів понесення витрат на правову допомогу у розмірі 10000, 0 гривень, тобто не надано платіжний документ, то суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 263 266 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №4173961 від 27.11.2023 р. грн. у розмірі 201390., судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» у задоволені позовної вимоги до ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000,0 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», , місцезнаходження: 03045, м.Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд.27 приміщення 2.

Відповідач: ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя В.В.Смирнов