ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/7820/24
Номер провадження 22-ц/818/624/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року в складі судді Власенко М.В. по справі № 643/7820/24 за позовом Акціонерного товариства «Юнекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Акціонерне товариство «Юнекс Банк» (далі - АТ «Юнекс Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 15 лютого 2022 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 30.36.0222.1, за яким останній отримав кредитні кошти в сумі 350000,00 грн строком до 15 травня 2026 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному кредитним договором.

Відповідач не виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 17 липня 2024 року у нього наявна заборгованість у розмірі 425 052,99 грн, яка складається із заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 332 433,06 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 92 619,93 грн.

26 березня 2024 року Банком було направлено ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, яка залишена позичальником без задоволення.

Посилаючись на вказані обставини, АТ «Юнекс Банк» просило стягнути заборгованість за кредитним договором № 30.36.0222.1 від 15 лютого 2022 року у розмірі 425052,99 грн, а також судові витрати.

15 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову.

Відзив мотивовано необґрунтованістю розрахунку заборгованості.

Вказував, що ним були сплачено 42484,36 грн з наданих йому 350000,00 грн, що не було враховано при визначені розміру тіла кредиту.

Розрахунок заборгованості не містить відомості щодо розмірів відсоткових ставок, які були застосовані впродовж строку кредитування, що унеможливлює застосування положень Закону України «Про споживче кредитування» про звільнення у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживача від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення.

Також, Банком було нараховано проценти після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, що є неправомірним.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року позовні вимоги АТ «Юнекс Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Юнекс Банк» заборгованість за кредитним договором № 30.36.0222.1 від 15 лютого 2022 року у розмірі 425052 грн 99 коп. та судовий збір у розмірі 6375 грн 79 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

На вказане судове рішення 21 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Банком було необґрунтовано збільшено суму кредитних коштів на 24 917,42 грн, оскільки перші три місяці строку кредитування зазначено щодо розміру тіла кредиту 350 000 грн, а в подальшому- 374 917,42 грн.

25 березня 2024 року АТ «Юнекс Банк» було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування процентів за усі періоди після 01 квітня 2024 року. Проте, позивачем нараховано проценти за квітень 2024 року (12 512,92 грн), травень 2024 року (12 109,29 грн), червень 2024 року. (12 512,93 грн) та липень 2024 року (12 109,28 грн.). Також, банком було нараховано 6 458,28 грн за період з 16 липня 2024 року по 28 серпня 2024, хоча у розрахунку попередній період нарахування процентів позначено як такий, що завершується 25 липня 2024 року. Сам розрахунок суми позову виконаний станом на 17 липня 2024 року, тобто до закінчення розрахункового періоду та нараховано більше 6000 грн процентів за один день.

Також, при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що Правила споживчого кредитування АТ «ЮнексБанк» ним не підписано, а тому будь-які положення таких Правил як локального нормативного акту позивача не є обов`язковими для позичальника. До того ж Банком не надано доказів , що долучений до позову текст Правил містився на інтернет-сайті АТ «ЮнексБанк» станом на 15 лютого 2022 року та в редакції, як подана до суду.

Також, посилався на приписи пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення.

09 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» АТ «ЮнексБанк» подано письмові пояснення, в яких банк просив рішення суду залишити без змін.

Пояснення мотивовано тим, що матеріали справи містять належні та допустимі докази існування між сторонами по справі договірних зобов`язань, включаючи публічну пропозицію, що передбачають нарахування відсотків за користування кредитними коштами та суми боргу, яка вказана і в наданих розрахунках заборгованості, і в позовній заяві.

Відповідач визнав факт укладення 15 лютого 2022 року кредитного договору № 30.36.0222.1, користувався кредитними коштами, певний час вносив оплати на виконання Кредитного Договору. Підписавши вказаний договір, ОСОБА_1 , акцептував та приєднався до публічної пропозиції Банку на укладення даного договору на умовах та в порядку, передбаченому Правилами, що оприлюднені на офіційній інтернет сторінці Банку.

Усі публічні пропозиції за всі періоди розміщені на сайті АТ «ЮнексБанк» є публічно та легкодоступними 24 години на добу, викладеними в форматі pdf, з зазначенням рішень на підставі яких були прийняті та часом набуття їх чинності. Відповідач мав можливість ознайомлюватись умовами та правилами, діючими тарифами надання банківських послуг. Жодних звернень про неотримання публічної пропозиції, чи ознайомлення з іншими умовами ніж ті, що надані банком, ОСОБА_1 не надав.

Розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за «користування кредитом, у зв`язку з чим нарахування відсотків є правомірним.

Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано, а тому суд першої інстанції обґрунтовано її стягнув в судовому порядку.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасник судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 13 березня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

АТ «Юнекс Банк» отримано 25 листопада 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.19);

ОСОБА_1 отримано 25 листопада 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.18).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає у повній мірі зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 15 лютого 2022 року між АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30.36.0222.1, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 350000,00 грн на споживчі потреби строком по 15 травня 2026 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,44 % річних (том 1, а.с.8-13).

Пунктом 2.1. кредитного договору передбачено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує своє розуміння, згоду та приєднання до правил, які є невід`ємною частиною цього договору, що оприлюднені на офіційному сайті банку за електронною адресою: www.unexbank.ua.

Відповідно до п.2.8. кредитного договору позичальник погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною цього договору є правила, з якими він попередньо ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє і положення яких неухильно зобов`язується дотримуватися та повідомлений, що чинна редакція правил розміщена на офіційному сайті банку: www.unexbank.ua.

На виконання вказаного договору ОСОБА_1 відповідно до меморіального ордеру № 6147 від 16 лютого 2022 року перераховано 350000,00 грн (том 1, а.с. 19).

25 березня 2024 року відповідачу направлено досудову вимогу про дострокове повернення коштів зобов`язань, відповідно до якої заборгованість за кредитним договором станом на 12 березня 2023 року становить 373790,36 грн, з яких 332433,06 грн заборгованість по повернення кредитних коштів, 41357,30 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями (том 1, а. с. 27).

Відповідно розрахунку заборгованості станом на 17 липня 2024 року за ОСОБА_1 обліковується борг за кредитним договором № 30.36.0222.1 від 15 лютого 2022 року у розмірі 425 052,99 грн, яка складається з фактичної заборгованості по поверненню кредитних коштів з тіла кредиту у розмірі 332 433,06 грн та непогашеним відсоткам у розмірі 92 619,93 грн (том 1, а.с. 20-21).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що у зв`язку з неналежним невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Між тим, щодо суми, що підлягає стягненню судова колегія виходить з такого.

За змістом частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), викладено правові висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Матеріали справи свідчать, що банк 25 березня 2024 року заявив до позичальника вимогу про дострокове виконання зобов`язання боржника за кредитним договором, що свідчить про зміну строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором (частина 2 статті 1050 ЦК України), а тому у кредитора були відсутні підстави для подальшого нарахування процентів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, після березня 2024 року банком продовжувалися нараховуватися відсотки, а саме: за квітень 2024 року -12 512,92 грн, травень 2024 року - 12 109,29 грн, червень 2024 року -12 512,93 грн, липень 2024 року - 12 109,28 грн, серпень 2024 року- 6 458,28 грн. Загалом 55702,70 грн.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновки про відсутність підстав для стягнення вказаних сум, оскільки вони нараховані після зміни строку виконання основного зобов`язання.

Доводи ОСОБА_1 щодо безпідставного збільшення розміру основного боргу спростовуються Випискою по особовому рахунку за період з 15 лютого 2022 року по 17 липня 2024 року, відповідно до якого 24917,42 грн - реструктуризація кредитного договору №№30.36.0222.1 (том 1, а.с. 29).

Посилання відповідача на положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року як на підставу для звільнення від сплати процентів є необґрунтованим виходячи з такого.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Отже, вимогами чинного законодавства обмежено застосування штрафних санкцій до боржника. Між тим, нарахування оскаржуваних відсотків обумовлено кредитним договором та є платою за правомірне користування коштами, а тому положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не розповсюджується на спірні правовідносини.

Також, заперечуючи щодо розміру нарахованих процентів ОСОБА_1 не надано свого контррозрахунку заборгованості на спростування вимог Банку.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення суми, що підлягає стягненню з 425052,99 грн до 369350,29 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При звернення до суду з позовом АТ «Юнекс Банк» сплачено 6375,79 грн (том 1, а.с. 7).

Зважаючи, що позовні вимоги Банку задоволено частково на 86,90% (369350,29 /425052,99) х 100%, позивачу має бути компенсовано 5540,56 грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 9 563,69 грн судового збору (том 2, а.с. 13). Апеляційну скаргу було задоволено частково, а тому відповідачу має бути компенсовано 1252,84 грн (9 563,69 х 13,10 %).

Отже, на підставі частини 10 статті 141 ЦПК України, на користь АТ «Юнекс Банк» підлягає стягненню з ОСОБА_1 4287,72 грн (5540,56 - 1252,84) судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року змінити.

Зменшити розмір заборгованості за кредитним договором № 30.36.0222.1 від 15 лютого 2022 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» з 425052,99 грн до 369350 (триста шістдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят) грн 29 коп., а також судового збору з 6375 грн 79 коп. до 4287 (чотири тисячі двісті вісімдесят сім) грн 72 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова