ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/202/25

Головуючий у першій інстанції Сороколіт Є. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/649/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

Позивач: заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернігівській області

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 січня 2025 року у справі за позовом заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернігівській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину (суддя Сороколіт Є.М.), постановлену в селищі Ріпки,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернігівській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину.

Позов мотивовано тим, що 25 червня 2024 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.246 КК України. У ході досудового слідства було встановлено, що незаконними діями ОСОБА_3 державі заподіяні збитки в розмірі 10 582 970,11 грн. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 5 липня 2024 року з метою забезпечення відшкодування збитків накладено арешт на належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :00:004:0582, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , але ОСОБА_1 в той же день на підставі договору купівлі-продажу відчужив зазначене нерухоме майно ОСОБА_2 , яка є його цивільною дружиною. Відтак, договір купівлі-продажу від 05.07.2024 року земельної ділянки є фіктивним, оскільки спрямований не на реальне відчуження майна, а на приховування його від конфіскації для відшкодування завданих державі збитків, тому наявні підстави для визнання його недійсним з застосування відповідних правових наслідків.

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 січня 2025 року позовну заяву заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, подану в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернігівській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину повернуто заявнику. Ухвалу мотивовано тим, що прокурором не обґрунтовано належним чином підстав для подання відповідного позову в інтересах держави в особі позивача Державної екологічної інспекції у Чернігівській області.

В апеляційній скарзі заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що в кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 246 КК України, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , у тому числі у співучасті завдав державі збитків на загальну суму 11 098 962,80 грн. 8 жовтня 2024 року Державна екологічна інспекція в Чернігівській області була залучена до кримінального провадження як потерпіла особа, а 13 січня 2025 року прокурор проінформував її про порушення законодавства при укладенні договору купівлі-продажу від 5 липня 2024 року та про наявність підстав для вжиття заходів реагування. Однак у листі від 15 січня 2025 року Державна екологічна інспекція в Чернігівській області не надала жодної інформації щодо вжиття заходів реагування, зокрема щодо самостійного звернення з позовом до суду. Це було розцінено прокурором як бездіяльність, що відповідно, стало законною підставою для звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення суду першої інстанції не відповідають.

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або ж у тому разі, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia, заява № 42454/02, § 35)).

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до частини четвертої статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 виснувала про те, що бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункти 38, 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40 зазначеної постанови).

Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 та від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц.

Звернення з даним позовом прокурор обґрунтовував необхідністю повернення у власність ОСОБА_1 належної йому земельної ділянки з метою забезпечення відшкодування збитків завданих ним державі у кримінальному провадженні.

Виконуючи вимоги ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор 13 січня 2025 року звернувся до Державної екологічної інспекції в Чернігівській області з листом, у якому просив повідомити: чи відомо інспекції про порушення законодавства при відчуженні ОСОБА_1 належної йому земельної ділянки на користь ОСОБА_2 5 липня 2024 року за договором купівлі-продажу, з урахуванням наявного кримінального провадження щодо ОСОБА_1 , в якому того ж дня ухвалою суду на цю земельну ділянку було накладено арешт; чи вживалися заходи для визнання зазначеного договору недійсним; а також висловити позицію інспекції щодо необхідності звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, прокурор повідомив інспекцію, що у випадку невжиття заходів Чернігівська обласна прокуратура самостійно здійснюватиме заходи представницького характеру шляхом пред`явлення відповідного позову в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернігівській області (а.с.72-73).

У відповідь на лист Державна екологічна інспекція в Чернігівській області 15 січня 2023 року повідомила Чернігівську обласну прокуратуру, що в провадженні Борзнянського районного суду Чернігівської області перебуває справа № 728/2709/24 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000056 від 12 лютого 2022 року, зокрема щодо обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 246 КК України. Інспекція, як потерпіла особа, не заперечує проти подання позову безпосередньо прокуратурою (а.с.74).

Отже, інспекція не надала жодної інформації прокурору щодо вжиття заходів реагування, зокрема щодо самостійного звернення з відповідним позовом до суду.

Своїм листом від 22 січня 2025 року Чернігівська обласна прокуратура повідомила Державну екологічну інспекцію в Чернігівській області про пред`явлення позовної заяви до суду (а.с.75).

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, виконав вимоги процесуального закону, визначив у чому, на його думку, полягає порушення інтересів держави, обґрунтував необхідність їхнього захисту, а також зазначив орган, який хоча і уповноважений державою здійснювати такий захист, але у спірних правовідносинах відповідні заходи не вжив, тобто допустив бездіяльність.

Незважаючи на те, що Державна екологічна інспекція в Чернігівській області не надавала відмови від виконання своїх повноважень, проте, зважаючи на те, що в листі від 15 січня 2025 року інспекція не надала прокурору жодної інформації щодо намірів вжиття заходів реагування та не заперечила проти подання відповідного позову безпосередньо прокуратурою, а також до 22 січня 2025 року (дати подання позову засобами поштового зв`язку) самостійно не звернулася до суду з позовом в інтересах держави, відсутні підстави стверджувати, що позовну заяву подано особою, яка не має на це права.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції є помилковим та спростовується матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом апеляційної чи касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції у цій справі скасував судове рішення та направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 січня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: