Житомирський апеляційний суд
Справа №935/342/24 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Антоневської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №935/342/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О.

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, на період навчання доньки, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 08.11.2021 року у справі №935/2353/21 розірвано. Зазначає, що з відповідачем має спільну доньку ОСОБА_3 , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Після досягнення повноліття відповідач припинив надавати допомогу на утримання доньки. Однак ОСОБА_3 вступила до навчального закладу Житомирського державного університету імені Івана Франка, де навчається на денній формі навчання на платній основі на факультеті «Філологія, англійська мова та література».

Вказує, що вартість навчання на рік становить 24 360,00 грн. Щомісячні витрати на навчання окрім його оплати становлять: проїзд 300 грн., придбання канцтоварів 1 000,00 грн., харчування у навчальному закладі 5 250,00 грн. Також вказала на потребу у придбані одягу, ліків, засобів гігієни, продуктів харчування та оплати проживання у м. Житомирі, тому вказує, що сума витрат на доньку у місяць становить 18 000,00 грн.

Просила врахувати, що витрати позивача на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя дитини є беззаперечними для власного існування та навчання, і оскільки ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання, вона позбавлена можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу остання не має.

Зазначала, що відповідач є працездатним, зареєстрований фізичною особою підприємцем, має у власності транспортні засоби та нерухоме майно, тому спроможний надавати фінансову допомогу доньці.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2024 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 30.01.2024 року до закінчення навчання, тобто до 30.06.2026 року, без врахування канікулярного періоду, але не довше ніж до досягнення нею віку двадцяти трьох років. В решті розміру аліментів - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю в зв`язку з відсутністю у позивача права на звернення з таким позовом або при встановленні наявності такого права зменшити розмір аліментів до 3 000,00 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в позовній заяві позивач зазначала, що їх донька, на утримання якої вона просить стягнути аліменти в зв`язку з навчанням, проживає в м. Житомирі, в зв`язку з чим потребує коштів на проживання та харчування в м. Житомирі. Проте доказів зазначених обставин позивач не надала.

Всупереч зазначеним у позовній заяві обставинам позивач в судовому засіданні 02.09.2024 року зазначила, що дочка з нею проживає в м. Коростені та щодня їздить в м.Житомир на навчання, відповідні докази позивачем також не надані. Враховуючи те, що позивач не надала суду доказів спільного проживання з дитиною, яка на момент подання позову вже була повнолітньою, і яка могла проживати окремо від позивача, вона не довела своє право на звернення з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Крім того, він повідомляв суд, що має інформацію про проживання дочки за кордоном, що є суттєвою обставиною, яка впливає на право позивача в даному випадку звертатись з позовом про стягнення аліментів на свою користь. Тривале проживання дитини за кордоном спростовує спільне проживання її з позивачем, яка проживає в Україні. Крім цього, проживання дочки за кордоном не тільки позбавляє позивача права на стягнення аліментів на свою користь, а і спростовує взагалі підстави для їх стягнення у зв`язку з навчанням на денній формі у вітчизняному навчальному закладі. Для отримання підтвердження вказаної інформації його представник звертався до Державної прикордонної служби України з адвокатським запитом про надання відомостей щодо перетину дочкою державного кордону. Проте, у наданні запитуваної інформації ДПСУ відмовила, пославшись на її конфіденційність та обмежений доступ, тому представником було подано клопотання про витребування зазначеної інформації.

Звертає увагу, що позивачем фактично підтверджена лише вартість навчання, яка складає біля 2 500,00 грн. на місяць. Доказів інших витрат та їх розміру позивачем не надано, тому всі інші витрати (вартість підручників, проїзду, одягу, мінімальної техніки для навчання) є лише припущенням, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України (доказування не може ґрунтуватись на припущеннях). За таких обставин, присудження аліментів в сумі 6 000,00 грн. щомісяця при підтверджених витратах лише 2 500,00 грн. на місяць є необґрунтованим. Тим більше, що і ці 2 500,00 грн. повинні забезпечуватись обома батьками. Натомість позивачу за оскаржуваним рішенням не тільки всі витрачені нею на навчання дитини кошти відшкодовуються відповідачем, а ще й додатково стягується 3 500,00 грн. виключно для її потреб. Таке судове рішення не може вважатись законним та справедливим.

Зазначає, що відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Таким чином, закон передбачає обов`язок сплачувати аліменти на повнолітню дитину при потребі у матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням. Тому, маючи інформацію від інших осіб про проживання дочки в Польщі, він звернувся до Житомирського державного університету із заявою про надання йому відомостей, які б підтвердили, що дочка дійсно постійно відвідує заняття та виконує навчальний план. Як батько, він має право на отримання такої інформації відповідно до ст. 55 Закону України «Про освіту». Проте, такої інформації йому надано не було, що тільки підсилює його підозру, що дочка знаходиться за кордоном, а не на заняттях в університеті.

Вважає, що суд мав би з`ясувати ці обставини, а не просто формально взяти до уваги довідку з навчального закладу про зарахування дочки та період навчання. Без підтвердження факту належного навчання дочки за денною формою, а не лише зарахування до навчального закладу, він не згоден платити аліменти на її утримання.

Звертає увагу, що під час розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення суд не встановив ні відомостей про його працевлаштування та розмір отримуваного ним доходу, ні його можливість сплачувати аліменти, аналогічно і такі відомості про позивача, тому при відсутності при цьому підтверджень витрат позивача на утримання дочки визначений судом розмір аліментів в сумі 6 000,00 грн. на місяць є явно необґрунтованим.

Вказує, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становив 3 196,00 грн., для працездатних осіб 3 028,00 грн. Таким чином, з урахуванням ст. 182 СК України, сума 3 200,00 грн. є рекомендованим розміром аліментів у даному випадку, достатнім для фізичного та духовного розвитку дитини. Крім цього, враховуючи обов`язок обох батьків піклуватись про дитину, для призначення розміру аліментів в сумі 6 000,00 грн. у суду повинні були бути підтверджені доказами відомості про необхідні щомісячні витрати на утримання дочки-студентки в сумі 12 000,00 грн., проте позивачем підтверджені лише витрати на оплату навчання в сумі 2 500,00 грн. на місяць.

Тому вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для часткового задоволення позову.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2024 року скасувати.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка не з`явилася в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.01.2024 року були стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн., що підлягають індексації відповідно до закону на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10-11).

З довідки, виданої директором Житомирського державного університету імені Івана Франка від 15.12.2023 №500/2223, вбачається, що ОСОБА_3 навчається в університеті на другому курсі факультету навчально-наукового інституту іноземної філології по спеціальності 035 Філологія, Англійська мова та література, на денній формі, за кошти фізичних осіб. Зарахована з 19.09.2022 року, закінчує навчання у червні 2026 року (а.с.12).

Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №164 від 09.09.2022 року слідує, що вартість навчання на денній формі в університеті Житомирського державного університету імені Івана Франка за освітньою програмою: Англійська мова та література за весь строк навчання з 19.09.2022 року до 30.06.2026 року становить 93 380,00 грн. (вартість одного навчального року до 2025 року визначено у сумі 24 360,00 грн., вартість 2025-2026 навчального року визначено у сумі 20 300,00 грн.) (а.с.13).

На підтвердження щомісячної оплати за навчання доньки у Житомирському державному університеті імені Івана Франка позивачем ОСОБА_1 надано квитанції за період лютий-травень 2023 року, серпень-грудень 2023 року, січень-березень 2024 року та вересень 2024 року (а.с.15-16).

Відповідно до відповіді проректора з навчальної роботи Житомирського державного університету імені Івана Франка Н. Корнійчук наданої на адвокатський запит від 23.08.2024 року слідує, що вартість навчання ОСОБА_3 за 2023/2024 навчальний рік становить 25 105,44 грн. (а.с.67-68).

Як вбачається з консультаційного висновку нейрохірурга від 10 жовтня 2024 року, ОСОБА_2 встановлено діагноз: остеохондроз поперекового відділу хребта. Наслідки після видалення кили МХД L5- S1 справа. Радикулопатія S1 справа. Люмбалгічний синдром. ПФХ ІІ (два) ст. Призначено оперативне лікування з приводу стабілізації поперекового відділу хребта (а.с. 97).

Згідно відповіді начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_3 перетинала державний кордон України в період з 01.01.2023 по 31.12.2024 року: 13.01.2024 року (виїзд), 20.03.2024 року (в`їзд), 27.03.2024 року (виїзд), 22.08.2024 року (в`їзд), 21.12.2024 року (виїзд) (а.с.196).

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи аліменти в розмірі 6 000,00 грн. на утримання повнолітньої дочки, суд першої інстанції виходив з того, що донька сторін потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, оскільки стипендії вона не отримує, врахував обов`язок обох батьків брати участь в матеріальних витратах на утримання дитини, а також розмір заявлених позовних вимог, їх обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до потреб спільної дитини, що продовжує навчання та надані докази.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Аналогічний висновок по застосуванню ст. 199 СК України міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

З матеріалів справи вбачається, що спільна донька сторін ОСОБА_3 не досягла 23 років, продовжує навчання у вищому навчальному закладі Житомирському державному університеті імені Івана Франка, який знаходиться у м. Житомирі. Не працює (доказів іншого суду не надано), навчається на денній формі на платній основі, стипендії не отримує, вартість навчального року (2023/2024) становить 25 105,44 грн., у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги від її батьків. Отже, повнолітня ОСОБА_3 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992, статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Встановленим є той факт, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати батьки, в тому числі і відповідач.

Будь-яких відомостей щодо працевлаштування відповідача чи розмір його доходу отримуваного від підприємницької чи іншої діяльності не надано. Інформація про наявність нерухомого чи рухомого майна матеріали справи не містять. Довідки з пенсійного фонду, податкової служби щодо сум отриманих сум доходів чи їх відсутність не надано.

В той же час відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, інших дітей чи утриманців не має, будь-яких доказів щодо суттєвих проблем зі здоров`ям, які перешкоджають відповідачу працювати та отримувати відповідний дохід суду, не надано. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів неналежного матеріального стану та неможливості надавати таку допомогу дочці, яка продовжує навчання.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Свою незгоду з ухваленим по справі рішенням відповідач обґрунтовує насамперед тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що позивач не довела своє право на звернення з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та не надала доказів спільного проживання дочки ОСОБА_3 з нею.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими твердженнями відповідача, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідачем не спростовано, що їх спільна дочка проживає з позивачем, тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 199 СК України, позивач також наділена правом на звернення з відповідним позовом до суду.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо постійного проживання дочки сторін ОСОБА_3 за кордоном, враховуючи наступне.

За клопотанням відповідача судом надіслано запит для витребування інформації щодо перетину кордону ОСОБА_3 . Відповідно до відповіді начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_3 перетинала державний кордон України в період з 01.01.2023 по 31.12.2024 року: 13.01.2024 року (виїзд), 20.03.2024 року (в`їзд), 27.03.2024 року (виїзд), 22.08.2024 року (в`їзд), 21.12.2024 року (виїзд) (а.с.196). Дана обставина не може свідчити про постійне проживання за межами України, оскільки, як пояснила позивач в судовому засіданні, її донька ОСОБА_3 відвідувала за кордоном свою сестру (доньку позивача від попереднього шлюбу).

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з твердженнями відповідача щодо того, що позивачем не надано доказів витрат та їх розміру на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, а присудження аліментів в сумі 6 000,00 грн. щомісяця є необґрунтованим. Витрати ОСОБА_3 на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує певних коштів.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що дочка відповідача є повнолітньою, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, колегія суддів з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб дочки, вважає, що аліменти у розмірі 6 000,00 грн. щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Фактично доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду є безпідставними, оскільки не спростовують обов`язок батька брати участь у матеріальних витратах на повнолітню дитину, яка потребує такої допомоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Головуючий Судді