Справа № 299/262/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 березня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Царьов Роман Валерійович, на рішення Виноградівського районного суду від 12 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 30.05.2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб, у якому народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Весь 2022 та 2023 роки сторони разом з дитиною проживали в Польській республіці, де відповідач працював водієм далекобійником на фірмі «Hegelmann», де займаються вантажоперевезеннями по країнах Євросоюзу. Але після вчинення відповідачем по відношенню до позивачки порушення її особистих немайнових прав шляхом застосування до неї як фізичного так і психологічного насильства, позивачка була змушена виїхати з Польщі і повернулась додому в Україну до батьків. З грудня 2023 року позивачка з дочкою ОСОБА_4 проживає окремо від відповідача, а саме по місцю її проживання в АДРЕСА_1 . Дочка ОСОБА_3 навчається у 1-А класі Великоком`ятівської ЗОНІ І-ІІ ступенів. На даний час шлюб між сторонами офіційно не розірвано. З моменту окремого проживання з відповідачем, останній не надає систематично грошові кошти на утримання дітей. Позивачка вказує, що відповідач сам визначив суму аліментів в розмірі 2750 грн. які він їй буде надавати. Посилаючись на зазначене та те, що сукупний щомісячний дохід відповідача становить більше 80000 грн, такий більше двох років працює закордоном, інших осіб на утриманні не має, просила суд стягувати із відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі по 7000 грн. на дитину щомісячно з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Через електронний суд представник відповідача - адвокат Царьов Р.В. подав додаткові пояснення, в яких просив частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, а саме, стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3196 гривень щомісяця до досягнення дитиною 18 років, втім пізніше уточнив такі пояснення та просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1598,00 грн, а саме 50% прожиткового мініму на дитину відповідного віку. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 просив відмовити. Крім цього у своїх поясненнях зазначив, що справа розглядається із порушенням правил підсудності, оскільки позивачка зареєстрована за місцем постійного проживання: АДРЕСА_2 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви 15.01.2024р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив таке у апеляційному порядку. Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

Судом першої інстанції порушено правила підсудності розгляду справи, зокрема позивачка зареєстрована за постійним місцем проживання за адресою : АДРЕСА_3 , що відноситься до підсудності Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Що підтверджується також заочним рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.02.2024 у справі № 344/20731/23 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Вважає, що аліменти у розмірі 3500 грн неаргументовані. Судом не взято до уваги, що скаржник є безробітнім на час розгляду справи та не має достатнього доходу для проживання себе, не врахував що в Україні діє воєнний час, що дуже погано позначається на зайнятості громадян України. Твердження позивачки про дохід скаржника у розмірі 80000,00 грн є голослівним та бездоказовим. Також в апеляційній скарзі зазначає, що частково визнає позовні вимоги та згоден сплачувати аліменти у розмірі 3196 грн щомісячно. При цьому, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, а справу № 299/262/24 передати на новий розгляд за підсудністю до належного суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Щодо визначення підсудності

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В позовній заяві зазначено адреси зареєстрованого місця проживання позивачки: АДРЕСА_4 та фактичного місця проживання: АДРЕСА_5 (а.с.1).

Також зазначено адреси зареєстрованого місця проживання відповідача: АДРЕСА_4 та фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 (а.с.1).

На підтвердження фактичного місця проживання позивачкою до позовної заяви та клопотання про приєднання письмових документів надано наступні докази.

Довідка Великоком`ятівської загальноосвітньої шкоди І-ІІ ступенів Виноградівської міської ради Закарпатської області від 07.12.2023 року № 56 про те, що ОСОБА_3 навчається у 1-А класі Великоком`ятівської ЗОШ І-ІІ ступенів (а.с. 11).

Акт обстеження матеріально-побутових умов від 03.06.2024 року № 116, з якого вбачається, що позивачка ОСОБА_2 проживає разом із дочкою ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_5 та мамою ОСОБА_6 у будинку батьків за адресою АДРЕСА_1 (а.с.42).

Довідка Великоком`ятівської загальноосвітньої шкоди І-ІІ ступенів Виноградівської міської ради Закарпатської області від 07.06.2024 року № 22 про те, що ОСОБА_3 дійсно закінчила 1-й клас та переведена у 2-й клас Великоком`ятівської ЗОШ І-ІІ ступенів (а.с. 43).

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Дана стаття встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів.

Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Судом першої інстанції було враховано, що на підтвердження місця свого проживання позивачкою надано письмові докази, що підтверджують її фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи позивачки про її проживання за спірною адресою належним чином не спростовані.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2024 року у справі № 344/20731/23 про розірвання шлюбу, на яке посилається апелянт, не підтверджує фактичне місце проживання ОСОБА_2 , оскільки з позовом до суду звертався відповідач і така справа розглядалася за зареєстрованим, а не фактичним місцем проживання ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги щодо порушення правил підсудності спростовуються матеріалами справи та належними доказами.

Щодо стягнення аліментів.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).

Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина сторін знаходиться на вихованні та утриманні позивачки.

Дана обставини сторонами не оспорюється.

При вирішення спору суд першої інстанції вірно враховував засади рівності батьків в утриманні своєї дитини, які передбачені Сімейним кодексом України та вірно прийшов до висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3500,00 грн.

Посилання апелянта на те, що він на час розгляду справи є безробітнім та не має достатнього доходу для проживання себе, не спростовують обов`язку апелянта, як батька, який є молодою та працездатною особою забезпечувати належне утримання своєї дитини.

Сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою для звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16.

Враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 у апеляційній скарзі частково визнав позов у розмірі 3196 гривень, колегія суддів, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції у сумі 3500,00 гривень, узгоджується з вимогами закону та відповідатиме інтересам дитини. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Відтак, рішення суду першої інстанції правильне по суті і для його скасування з відмовою у позові та передачі справи на новий судовий розгляд за підсудністю, апеляційний суд підстав не вбачає. Доводи апеляції правильності по суті та справедливості рішення суду в цій частині не спростовують.

Поза тим, апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України), а рішення суду першої інстанції містить певні упущення, які належить усунути.

Відповідно до приписів ст. 182 ч. 2, ст. 184 СК України, присуджуючи аліменти в твердій грошовій сумі (в тому числі, змінюючи розмір присуджених раніше аліментів) та маючи на увазі забезпечення інтересів дитини, суду поряд із визначенням конкретної твердої суми аліментів належить зазначити в рішенні про те, що ця сума не може бути меншою за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ця вимога закону судом не була виконана, в резолютивній частині рішення відповідна вказівка відсутня.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, доповнити другий абзац резолютивної частини рішення після слів і цифр «у розмірі 3500,00 гривень щомісячно,» словами і цифрами «але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,», а врешті на підставі ст. 375 цього Кодексу залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2024 року змінити, доповнивши другий абзац резолютивної частини рішення після слів і цифр «у розмірі 3500,00 гривень щомісячно,» словами і цифрами «але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,», залишивши в іншій частині рішення суду без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 березня 2025 року.

Головуючий :

Судді: