СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23848/24

пр. № 2/759/1320/25

26 лютого 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» (03134, м. Київ вул. Симиренка,17 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

У листопаді 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги.

Позовну заяву мотивує тим, що відповідач є власником/орендарем квартири АДРЕСА_2 та користується послугами, що надаються позивачем.

20.04.2016 р, між відповідачем та позивачем підписано договір про надання розстрочки по сплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги, за яким відповідач визнав борг в сумі 25 196,61 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.01.2011 по 30.04.2015 заборгованість за житлово-комунальні послуги відповідача перед Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м.Києва» складає 62 863,83 грн, з них: 23 875,61 грн - основна сума заборгованості; 31 193,05грн - інфляційні нарахування; 7 795,17 грн. - 3% річних. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду та просить стягнути заборгованість у сумі 62 863,83 грн.

ІІ. Процесуальні рішення у справі

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Судом встановлено, що КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» створене на підставі рішення Святошинської районної місті Києві ради «Про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галагани»№ 212 від 24.04.2008.

Відповідно до п. 4.2.1 Статуту КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», предметом діяльності підприємства є управління та обслуговування жилого та нежилого фонду при будинкових територіях, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку.

КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» здійснювало утримання будинку та прибудинкової території відповідача.

Як встановлено судом відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

13.11.2015 року між КП «ДУОЖФ у Святошинському районі м. Києва» та КК «Центр комунального сервісу» укладено договір доручення №34/Дор згідно умов якого, позивач доручив КК «Центр комунального сервісу» представляти його інтереси та вчиняти від його імені юридичні дії.

20.04..2016 року між КК «Центр комунального сервісу» та ОСОБА_1 укладено договір №_03/Святош/_45344_/_76 про надання розстрочки по сплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до умов якого, боржник визнає свої зобов`язання перед кредитором, що виникли у зв`язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті житлово-комунальні послуги, які станом на 01.04.2016 року становлять суму у розмірі 25 196,61 грн, протягом 24 календарних місяців.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Згідно розрахунку заборгованості у відповідача перед позивачем за період 01.01.2011 по 30.04.2015 року борг складає 62 863,83 грн, з них: 23 875,61 грн - основна сума заборгованості; 31 193,05грн - інфляційні нарахування; 7 795,17 грн. - 3% річних.

Згідно з ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, якими відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України є, зокрема, закони України.

Згідно ст. ст. 66-68 ЖК УРСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2023цс15).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем заявлено вимогу про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку.

11.11.2024 року Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» звернулось до суду за захистом свого порушеного права за період з 01.01.2011 року по 30.04.2015 року, що підтверджено відбитком штампу Святошинського районного суду м. Києва.

Судом встановлено, що 20.04.2016 року між КК «Центр комунального сервісу» та ОСОБА_1 укладено договір №_03/Святош/_45344_/_76 про надання розстрочки по сплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до умов якого, боржник визнає свої зобов`язання перед кредитором, що виникли у зв`язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті житлово-комунальні послуги, які станом на 01.04.2016 року становлять суму у розмірі 25 196,61 грн, протягом 24 календарних місяців. Тобто позивач мав можливість реалізувати своє право в судовому порядку до 20.04.2019 року, проте звернувся до суду лише 11.11.2024 року.

Відтак, слід застосувати позовну давність до вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2011 року по 30.04.2015 року у загальному розмірі 62 863,83 грн., а тому суд прийшов до висновку про те, що у позовних вимогах слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, ЦК України; ст.ст 12, 13, 48, 81-82, 141, 223, 259, 263, 264, 268, 273, 280-285 ЦПК України, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» (03134, м. Київ вул. Симиренка,17 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко