Справа № 333/1971/24
№/п 2/317/50/2025
06 березня 2025 року
Запорізький районний суд Запорізької області у складі :
головуючого судді Ачкасова О.М.,
при секретарі Фененко М.Р.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя у зальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна, Приватне підприємство «Корінтія» в особі Першої філії Приватного підприємства «Корінтія», Головний сервісний центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (філії ГСЦ МВС), про визнання права власності на транспортний засіб і про зняття з нього арешту,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортний засіб і про зняття з нього арешту, посилаючись на те, що 04 січня 2022 року між відповідачем, ОСОБА_2 , як комітентом, та Першою філією ПП «КОРІНТІЯ», як комісіонером, було укладено договір комісії № 6413/22/1/012297, за умовами якого, комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу марки PEUGEOT, модель 308, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . У відповідності до п.2.1 договору комісії, комісіонер за договором взяв на себе обов`язок укласти від свого імені договір купівлі-продажу з покупцем на придбання останнім транспортного засобу.
Згідно з актом огляду реалізованого транспортного засобу № 6413/22/000031 від 07.01.2022, датою набуття покупцем (позивачем) права власності на транспортний засіб є 07.01.2022.
Транспортний засіб разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу було передано позивачеві 07.01.2022 і з того часу перебуває у позивача. Однак перереєстрація транспортного засобу в 2022 році не відбулася у зв`язку з початком військової агресії з боку Російської Федерації.
08.06.2023 позивачка звернулася до Територіального сервісного центру МВС № 2342 з метою перереєстрації транспортного засобу на своє ім`я. Однак листом від 08.06.2023 № 31/8-2342-Н110 ТСЦ МВС № 2342 відмовило позивачу в перереєстрації транспортного засобу, вказавши, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відносно вищевказаного транспортного засобу наявна інформація про арешт та розшук, відповідні обмеження вжиті приватним виконавцем Шавлуковою З.А. за ВП (виконавчим провадженням) № 71729999. Крім того, в листі зазначено, що особа, яка в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів зазначена як власник цього транспортного засобу, у якої позивачем придбано транспортний засіб, станом на 08.06.2023 перебуває в Державному реєстрі боржників, в наявності один запис як боржника, за ВП (виконавчим провадженням) № 71729999. Рекомендовано, задля вирішення питань для перереєстрації зазначеного транспортного засобу звернутися до приватного виконавця Шавлукової З.А.
В автоматизованій системі виконавчого провадження існує запис про виконавче провадження № 71729999, відкрите 04.05.2023, сторонами якого є ОСОБА_3 і Тралло В.М. В Єдиному реєстрі боржників вказано про єдиний запис відносно ОСОБА_2 , внесений саме у зв`язку з виконавчим провадженням № 71729999.
Таким чином, виконавче провадження відносно відповідача ОСОБА_2 було відкрито значно пізніше дати придбання позивачкою транспортного засобу (дати переходу до позивача права власності на транспортний засіб). Тобто на момент укладення договору комісії і договору купівлі-продажу транспортного засобу, транспортний засіб був вільний від обтяження, а відповідач ОСОБА_2 не був внесений до Єдиного реєстру боржників. Отже, позивачка набула право власності на транспортний засіб правомірно, тому позивачка була вимушена звернутися до суду з позовом, у якому просила скасувати арешт на транспортний засіб та визнати право власності на спірний автомобіль.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, у якій позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити та розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином про місце та час розгляду справи, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації та оголошенням на сайті «Судова влада України» від 12.02.2025 р., про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А., у судове засідання не з`явилася, повідомлялася своєчасно та належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - Приватного підприємства «Корінтія» в особі Першої філії Приватного підприємства «Корінтія», у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
Суд за вказаних обставин вважає можливим розглянути справу заочно у загальному позовному провадженні за відсутності сторін та третіх осіб, які беруть участь у справі і не з`явились.
Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з договору комісії №6413/22/1/012297 від 04.01.2022 р., укладеного між Першою філією Приватного підприємства «Корінтія» та ОСОБА_2 , комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу марки PEUGEOT, модель 308, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . У відповідності до п.2.1 договору комісії, комісіонер за договором взяв на себе обов`язок укласти від свого імені договір купівлі-продажу з покупцем на придбання останнім транспортного засобу.
Згідно акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №6413/22/1/012297 від 04.01.2022 р., ціна продажу транспортного засобу PEUGEOT, модель 308, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , складає 135812,00 грн.
Згідно з актом огляду реалізованого транспортного засобу № 6413/22/000031 від 07.01.2022, датою набуття покупцем (позивачем) права власності на транспортний засіб є 07.01.2022.
У відповідності до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч.2 ст.328 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.
Нормою ч.1 ст.37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів.
Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, визначено, що документом, який підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, є, зокрема, оформлений в установленому порядку договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу.
Аналізуючи цю норму права, Верховний Суд в постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 278/3640/18 зазначив, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує.
Слід зазначити, що за наслідками нового розгляду справи № 278/3640/18, після її перегляду в касаційному порядку, позов про визнання права власності та скасування арешту майна було задоволено в повному обсязі, і рішення набрало законної сили.
У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано, що:
«положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу».
Отже, позивачка є власником цього транспортного засобу з 07.01.2022, відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу транспортного засобу.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , транспортний засіб PEUGEOT, модель 308, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 , однак, зазачений транспортний засіб разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу було передано позивачеві 07.01.2022 і з того часу перебуває у позивача. Однак перереєстрація транспортного засобу в 2022 році не відбулася.
Згідно листа Головного сервісного центру МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (філії ГСЦ МВС) за вих.№31/8-2342-ННО від 08.06.2023, позивачці було відмовлено у реєстрації/перереєстрації транспортного засобу PEUGEOT, модель 308, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , оскільки було встановлено, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відносно зазначеного транспортного засоуб наявна інформація про арешт та розшук, відповідні обмеження вжиті приватним виконавцем Шавлуковою З.А. за виконавчим провадженням №71729999.Крім того, зазначено, що особа, яка в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, у якої ОСОБА_1 було придбано автомобіль, перебуває у Державному реєстрі боржників, в наявності один запис як боржника, за виконавчим провадженням №71729999, тому неможливо здійснити перереєстрацію на нового власника транспортного засобу PEUGEOT, модель 308, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .
В автоматизованій системі виконавчого провадження існує запис про виконавче провадження № 71729999, відкрите 04.05.2023, сторонами якого є ОСОБА_3 (стягувач, відповідач-2) і ОСОБА_2 (боржник, відповідач-1).
Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 02.03.2024 р., боржником у виконавчому провадженні №71729999 є ОСОБА_2 .
Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження №71729999 з виконавчого листа по справі №337/3784/19, виданого 13.07.2022 Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 211002,01 грн., на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А., перебуває зазначене виконавче провадження.
Разом з тим, зняття арешту в цьому випадку можливе лише в судовому порядку, що вбачається з норми ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Таким чином, виконавче провадження відносно ОСОБА_2 було відкрито значно пізніше дати придбання позивачем транспортного засобу (дати переходу до позивача права власності на транспортний засіб). Тобто на момент укладення договору комісії і договору купівлі-продажу транспортного засобу, транспортний засіб був вільний від обтяження, а відповідач ОСОБА_2 не був внесений до Єдиного реєстру боржників. Отже, позивачКА набула право власності на транспортний засіб правомірно.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника. Разом з тим, позивач не є боржником у виконавчому провадженні № 71729999, а тому на її майно не може бути накладено арешт в рамках цього виконавчого провадження.
Позивач не має жодних грошових зобов`язань перед відповідачем ОСОБА_3 . Накладення арешту на транспортний засіб позивача за виконавчим документом, виданим відносно іншої особи (відповідача-1) порушує право власності позивача на транспортний засіб, адже перешкоджає здійсненню перереєстрації транспортного засобу на ім`я позивача, а отже, перешкоджає позивачу експлуатувати придбаний нею транспортний засіб. Порушене право підлягає захисту у спосіб, визначений ст.392 ЦК України і ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, право власності на транспортний засіб підлягає визнанню за позивачем, а арешт, накладений на цей транспортний засіб, підлягає зняттю.
Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 встановлена єдина на всій території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів,, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадку переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Як наслідок, накладення арешту позбавляє позивача можливості переоформити придбаний автомобіль на своє ім`я та порушує його права як власника.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.
За роз`ясненнями п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Також, згідно з ч.4,5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах, наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Уразіприйняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що на час звернення із позовною заявою до суду порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, порушене право підлягає судовому захисту у заявлений спосіб.
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність), таким чином дійсна позовна заява підлягає до розгляду Запорізьким районним судом Запорізької області.
Згідно ст.59 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Крім того, відповідачами суду не надано відзивів на позовну заяву, жодні докази, які б спростовували викладені у позові обставини та доводи суду не надані.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 30,80,81,89, 128,131,223,259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст.59, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.321, 328, 391 ЦК України, суд
Позов задовольнити в повному обсязі.
Зняти арешт, накладений у виконавчому провадженні № 71729999 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою Заірою Арсенівною на транспортний засіб марки PEUGEOT, модель 308, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 06.03.2025 року.

Суддя: О.М. Ачкасов