Справа № 369/2259/25
Провадження № 2-о/369/314/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про відмову у відкритті провадження)

17.03.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бюро економічної безпеки України, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У лютому 2025 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Білокур Віталій Вікторович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, просить встановити факт проходження державної служби ОСОБА_1 з 09.01.2001 року по 12.11.2004 року в Євпаторійській об`єднаній державній податковій інспекції, з 06.12.2004 року по 29.02.2012 року в Державній податковій інспекції у Печерському районі м. Києва, з 01.03.2012 року по 13.06.2013 року в Державній податковій інспекції у Печерському районі м. Києва ДПС, з 14.06.2013 року по 26.03.2015 року в Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, з 27.03.2015 року по 23.11.2015 року в Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, з 24.11.2015 року по 14.08.2019 року в Головному управлінні ДФС у м. Києві, з 15.08.2019 року по 03.11.2022 року в Головному управлінні ДПС у м. Києві, з 04.11.2022 року по 09.01.2025 року в Бюро економічної безпеки України, що становить 23 роки 11 місяців 6 днів вислуги років відповідно до Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 року.

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є державним службовцем, який пропрацював в органах державної податкової служби в період з 09.01.2001 року по 03.11.2022 року При цьому, починаючи з 04.11.2022 року заявник почав працювати в Бюро економічної безпеки України (далі БЕБ та/або Заінтересована сторона) та продовжує і досі проходити державну службу у вказаному органі. У свою чергу, Постанова КМУ 393 від 17.07.1992 року дає змогу заявнику, як держслужбовцю зарахувати період проходження служби в органах державної податкової служби до вислуги років в БЕБ, що є підставою для зміни розміру його грошового забезпечення, отримання допомог, передбачених чинним законодавством та впливає на зміну розмір його пенсійного забезпечення.

Натомість згідно листа БЕБ № 11./11.1/243-25 від 09.01.2025 року заявника було повідомлено, про зарахування йому лише періоду служби в БЕБ з 04.11.2022 року по 01.12.2022 року, а тому вислуга років складає 00 років 00 місяців 27 днів.

В той же час, на думку представника заявника, наявні всі правові підстави для зарахування заявнику всього періоду служби в органах державної податкової служби до вислуги років відповідно до Постанови КМУ 393 від 17.07.1992 року.

Таким чином, заявник звертається з цією заявою для встановлення факту, що має юридичне значення та вважає, що дана заява повинна розглядатися в окремому провадженні.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно зі ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Подібний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 676/3596/16-а (провадження № 11-187апп18).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку.

Перелік юридичних фактів, визначений ч. 1 ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позовна загальних підставах.

Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, закриває провадження у ній.

Так, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: зарахування до вислуги років відповідно до пункту «и» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» періодів його перебування на посадах державної служби: з 09.01.2001 року по 12.11.2004 року в Євпаторійській об`єднаній державній податковій інспекції, з 06.12.2004 року по 29.02.2012 року в Державній податковій інспекції у Печерському районі м. Києва, з 01.03.2012 року по 13.06.2013 року в Державній податковій інспекції у Печерському районі м. Києва ДПС, з 14.06.2013 року по 26.03.2015 року в Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, з 27.03.2015 року по 23.11.2015 року в Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, з 24.11.2015 року по 14.08.2019 року в Головному управлінні ДФС у м. Києві, з 15.08.2019 року по 03.11.2022 року в Головному управлінні ДПС у м. Києві, з 04.11.2022 року по 09.01.2025 року в Бюро економічної безпеки України, що становить 23 роки 11 місяців 6 днів, включивши ці періоди до вислуги, що дає право на пенсію відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зі змісту заяви вбачається, що заявник на теперішній час перебуває на службі в Бюро економічної безпеки України.

Держава забезпечує соціальний захист працівників Бюро економічної безпеки України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом. Пенсійне забезпечення осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсійне забезпечення державних службовців Бюро економічної безпеки України здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ст. 30 Закону України «Бюро економічної безпеки України»).

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом (ст. 17-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Статтею 48 зазначеного Закону передбачено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково.

Отже встановлення факту наявності вислуги років для призначення пенсії на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», здійснюється органами Пенсійного фонду України за послужним списком особової справи.

Суддя зауважує, що встановлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах, передбачає і встановлення органом Пенсійного фонду України відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Рішення про відмову в призначенні пенсії або її перерахунку, зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, порушення строків і заниження розмірів пенсії може бути оскаржено до вищих органів або до суду (ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Пенсійний фонд України (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Якщо вирішення спору має відбуватися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, то згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження.

Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18 (провадження № 14-369цс19), від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) та Верховним Судом у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 308/5695/19 (провадження 61-21236св21).

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають судовому розгляду, оскільки порушене заявником питання має вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури, яка регламентована Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та у випадку відмови суб`єкта владних повноважень зарахувати до вислуги років періодів перебування заявника на посадах державної служби, останній має право оскаржити відповідне рішення в порядку адміністративного судочинства, а тому вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 186, 259-261, 293 - 294, 315, 333-353 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бюро економічної безпеки України, про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Суддя Інна ФІНАГЕЄВА