Справа № 177/2311/24
Провадження № 2/177/33/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2025 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Тараненко А.І. через систему «Електронний суд» звернувся 03.10.2024 до суду з указаним позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором від 07.05.2021 № 334467171 у розмірі 32013,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що 07.05.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі по тексту ТОВ «Манівео») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 334467171 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, чим відповідач підтвердив що він повідомлений про всі умови кредитування. Відповідно до договору товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит у розмірі 9000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. На виконання умов договору, ТОВ «Манівео» 07.05.2021 перерахувало грошові кошти в розмірі 9000,00 грн на банківську карту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 . Між ТОВ «Манівео» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі по тексту - ТОВ «Таліон Плюс») 28.11.2018 укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого продовжено додатковими угодами від 28.11.2019 № 19, від 31.12.2020 № 26, від 31.12.2021 № 27, від 31.12.2022 № 31, від 31.12.2023 № 32, до 31.12.2024. Відповідно до підписаного ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» реєстру права вимоги від 13.07.2021 № 132, право вимоги за кредитним договором від 07.05.2021 № 334467171, укладеним із ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». У свою чергу, між ТОВ «Таліон Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі по тексту ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»), 05.08.2020 укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого продовжено додатковими угодами від 03.08.2021 № 2 та від 30.12.2022 № 3, до 30.12.2024. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 31.07.2023 № 10, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 32013,00 грн. У подальшому, між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» 20.08.2024 укладено договір факторингу № 200824, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 07.05.2021 № 334467171, укладеним із ОСОБА_1 у розмірі 32013,00 грн. Через неналежне виконання зобов`язань за договором, у ОСОБА_1 виникла заборгованість у загальному розмірі 32013,00, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9000,00 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 23013,00 грн. Розрахунок заборгованості підготовлені ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс», позивачем та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» будь-яких нарахувань відповідачу не здійснювалося. Оскільки відповідач не сплачує платежі за кредитним договором, представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 32013,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Через систему «Електронний суд» представником відповідача Вовком М.В., 27.12.2024 подано відзив на позовну заяву, де він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Незгоду з позовними вимогами мотивував тим, що при укладенні договору сторони погодили строк його дії, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок із повернення кредиту та сплати процентів. Після спливу визначеного договором строку кредитування право позикодавця нараховувати проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється. Не погоджуючись із розрахунком заборгованості, представник відповідача зазначає, що умовами кредитного договору № 334467171, а саме п. 1.2 та 1.4.3, встановлена базова процентна ставка 1,70% у день за кожний день користування кредитом. Оскільки сторони договору погодили строк кредитування 30 днів, до 06.06.2021, заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 4590,00 грн із розрахунку: сума позики (9000,00 грн) * денну відсоткову ставку (1,7%) / 100% * кількість днів користування (30). Отже загальний розмір заборгованості становить 13590,00 грн (9000,00 грн + 4590,00 грн), замість обрахованої позивачем 32013,00 грн. Пунктом 1.7.1 договору обумовлено, що факт користування позичальником кредитом після закінчення дисконтного періоду, є відкладальною обставиною, яка в розумінні ст. 212 УК України має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору) на умовах повернення основної суми кредиту на наступний день після закінчення дисконтного періоду, але не більше ніж на 90 днів. Оскільки настання такої події залежить, у тому числі від волі відповідача, тому така вимога не є відкладальною умовою щодо строку виконання зобов`язання. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, що стосується вимог за умови їх визначеності. Кредитний договір між ТОВ «Манівео» та відповідачем укладено 07.05.2021, тобто більше ніж через два роки після укладення 28.11.2018 договору факторингу з ТОВ «Таліон Плюс», та більше ніж через 9 місяців після укладення ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу від 05.08.2020 із ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Передача за правочином невизначених вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді не укладення відповідного правочину, отже ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не доведено факту правонаступництва за кредитним договором № 334467171, а тому він не має права вимагати стягнення з відповідача заборгованості за даним кредитним договором. Також, на виконання вимог ст. 134 ЦПК України, представником подано розрахунок суми витрат, які відповідач поніс, і які очікує понести, у зв`язку з розглядом справи, а саме витрати по оплаті вартості професійної правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн, та просить суд здійснити їх розподіл з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог (а.с.124-137).

Представником позивача ОСОБА_2 01.01.2025 через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що відповідачем добровільно укладено оспорюваний кредитний договір, де він особисто вказав свої персональні дані, обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та перед підписанням мав ознайомитися з умовами кредитування. Відповідач погодився з умовами договору, отримав грошові кошти та користувався ними. Щодо розміру заборгованості, алгоритм нарахування узгоджений кредитним договором, а саме у п. п. 1.2, 1.3, 1.4.1 договору. Нарахування відсотків за дисконтною відсотковою ставкою відбувається за формулою: тіло кредиту (9000,00 грн) * строк кредиту (30) * нарахований відсоток за день в грн (1.41%) / 100 = сума нарахованих відсотків за користування кредитом протягом 30 днів дисконтного періоду (3807), а сума за один день користування кредитом в період дії дисконтної процентної ставки 3807 / 30 днів = 126,90 грн. Оскільки боржник не виконував зобов`язання за кредитним договором та не сплатив всі фактично нараховані відсотки станом на останній день дисконтного періоду, тому нарахування відсотків здійснювалося згідно з п. 1.7 договору, де визначено, що з наступного дня після закінчення дисконтного періоду, позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50% річних, що становить 2,30% у день від суми кредиту за кожний день користування ним. Таким чином, сума нарахованих відсотків за користування кредитом відповідно до п. 1.7.2 договору 9000,00 грн * 30 днів * 2,30% / 100 = 6210, а сума за один день користування кредитом відповідно до п. 1.7.2 договору 6210 / 30 днів = 207 грн. Сума нарахування процентів 1611,00 грн виконана відповідно до п. 1.4.3 договору, отже станом на 10.06.2021 заборгованість утворилася наступним чином: 9000,00 грн * 1,70% (базова процентна ставка згідно з п. 1.4.3) * 30 днів / 100 = 4590 та 4590 / 30 днів = 153 грн (нарахування за 1 день користування кредитом за базовою процентною ставкою). У розрахунку пропущений період з 06.06.2021 по 10.06.2021, за який нараховано розмір відсотків 1611,00 грн із розрахунку: 4590 (сума процентів нарахованих за базовий період) 3807 (сума процентів нарахованих за дисконтний період) + (207 грн * 4 дні). Після відступлення прав вимоги 13.07.2021 ТОВ «Таліон Плюс», відсотки продовжували нараховуватись відповідно до п. 1.7.2 договору (2,30% в день), а тому ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а після цього ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» отримали право вимоги до боржника на загальну суму 32013,00 грн, із яких 9000,00 грн заборгованість за кредитом, а 23013,00 грн заборгованість з відсотками. Строк дії укладеного між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 продовжувався додатковими угодами. Згідно з п. 4.1 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, право вимоги переходить до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог. Отже, договір факторингу від 28.11.2018 є рамковою угодою зі строком дії 31.12.2024, а право вимоги за кредитним договором № 334467171 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 13.07.2021 у день підписання реєстру прав вимоги № 142. Також, строк дії договору факторингу від 05.08.2020 № 05/0820-01, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», продовжувався додатковими договорами, до 30.12.2024. Підписанням реєстру прав вимоги від 31.07.2023 № 10, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передано право вимоги за кредитним договором № 334467171, укладеним із ОСОБА_1 . Після укладення ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» договору факторингу від 20.08.2024 № 200824, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 334467171. Факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для виконання боржником грошового зобов`язання. Щодо розподілу витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, представник позивача вважає їх необґрунтованими, не підтвердженими належним чином та завищеними відносно складності справи (а.с.138-157).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Представником відповідача ОСОБА_3 подано заяву про розгляд справи без його та відповідача участі де він просить врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за їх відсутності, із урахуванням поданих заяв, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.05.2021 ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео» укладено договір № 334467171, за яким кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 9000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео» (п. 1.1 договору). Договір є електронним документом створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п. 4.15 договору) (а.с.10).

До вказаного договору позивачем надано паспорт споживчого кредиту, який також підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Факт укладення в електронному вигляді договору №334467171 підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає.

Між сторонами виник спір щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Так, відповідно до умов договору, відповідачу кредит надавався строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі по тексту дисконтний період). У випадку надання кредиту не в день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту (пункт 1.2 договору).

На картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 07.05.2021 ТОВ «Манівео» здійснило переказ коштів згідно договору №334467171 від 07.05.2021 у роз мірі 9000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1372b1c0-c428-4fb4-999c-bf462049a96f (а.с.12, 13).

Сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду (пункт 1.3 договору).

У пункті 1.4 договору обумовлено, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку.

Виключно на період строку визначеного в п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 514,65% річних, що становить 1,41% від суми кредиту за кожний день користування ним (пп. 1.4.1 договору).

За умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 513,87% річних, що становить 1,41% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (п.п. 1.4.2 договору).

У випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50% річних, що становить 1,70% в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього договору. Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору (пп. 1.4.3 договору).

Позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (в термін платежу), з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду. Основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п.1.7. договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п.1.7.1. договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час (п.п. 1.5, 1.6 договору).

Згідно з п. 1.7 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах.

Зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (пп. 1.7.1 договору).

Із наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50% річних, що становить 2,30% в день від суми кредиту за кожний день користування ним (пп. 1.7.2 договору).

Як визначено у п. 1.8 договору, проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2. договору, нараховуються за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником.

ТОВ «Манівео» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 9000,00 грн на картковий рахунок.

Як слідує з розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Манівео», за дисконтний період 30 днів із 07.05.2021 по 06.06.2021, відповідачу нараховувалися відсотки за користування кредитом у розмірі 126,90 грн у день, що становить 1,41% від суми кредиту, відповідно до п. 1.4.1 договору.

Не погоджуючись із розміром заборгованості за відсотками, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що за дисконтний період 30 днів, із 07.05.2021 по 06.06.2021, відповідачу мали нараховуватися відсотки відповідно до п. 1.4.3 договору в розмірі 1,7%, тобто по 153,00 грн у день, що за 30 днів складає загалом 4590,00 грн.

Зі змісту пп. 1.4.1 та 1.4.2 договору слідує, що застосування відсоткової ставки 1,41% у дисконтний період застосовується за умовою продовження дисконтного періоду на умовах п. 1.3 договору, а саме при здійсненні відповідачем протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів.

В розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

У пункті 1.7 договору №334467171 від 07.05.2021, ТОВ «Манівео» та ОСОБА_1 погодили, що відкладальною обставиною у договорі є факт користування позичальником кредитними коштами після закінчення дисконтного періоду, яка має наслідком продовження строку користування кредитом на умовах перенесення зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту на наступний день після закінчення дисконтного періоду, що при ненадходженні платежу знову відкладається на один календарний день, але не більше ніж 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.

Так, оскільки відповідачем не повернуто основної суми кредиту, ТОВ «Манівео» продовжило зобов`язання позичальника відповідно до п. 1.7.1 договору на 90 днів після закінчення дисконтного періоду, тобто з 07.06.2021 до 04.09.2021.

Згідно з наданими розрахунками заборгованості, виконаними ТОВ «Манівео», а потім ТОВ «Таліон Плюс», за період з 07.06.2021 до 04.09.2021, відповідно до п. 1.7.1 договору відповідачу нараховувалися відсотки по 207,00 грн у день, що становить 2,3% від суми кредиту.

Таким чином, загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.05.2021 № 334467171 за період з 07.05.2021 по 04.09.2021 складала 32013,00 грн, із яких 9000,00 грн заборгованість за кредитом, 23013,00 грн заборгованість за відсотками.

Посилаючись на правові висновки, викладені у постановах ВП Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, представник відповідача зазначає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Водночас, укладаючи договір № 334467171 із ТОВ «Манівео», ОСОБА_1 погодився, що строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.2 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7. договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. Сторони погодилися, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п.п. 4.2, 4.3договору).

Матеріали справи не містять, та відповідачем не надано доказів виконання зобов`язання зі своєчасної оплати процентів та повернення основної суми кредиту, що стало наслідком продовження строку користування кредитом відповідно до п.п. 1.3, 1.7 договору, оскільки ОСОБА_1 продовжив користування кредитними коштами після закінчення дисконтного періоду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Відповідач, підписанням кредитного договору підтвердив, що перед укладенням цього кредитного договору йому були в чіткій та зрозумілій формі надані інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; вказана в ч. 1-2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті. Відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма правилами надання грошових коштів в кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

Із огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України, сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань зі сплати процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.7 цього договору.

Суд враховує, що ОСОБА_1 користувався кредитним коштами, на погашення кредиту жодних платежів не вносив, та упродовж більше ніж 4 років із дня укладення договору № 334467171 не застосовував заходів щодо розірвання договору, а тому, до тверджень представника відповідача щодо строку дії договору № 334467171 у 30 днів, суд відноситься критично, оскільки між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Манівео» обумовлені обставини, за якими строк дії договору продовжується на 90 днів.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 у справі № 526/405/13 вказав, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги.

Пунктом 2.1.1.5 договору № 334467171 закріплено право ТОВ «Манівео» укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого, кредитодавець в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, має право відступити право вимоги до позичальника будь-якій третій особі;

Між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого додатковою угодою від 28.11.2019 № 19, додатковою угодою від 31.12.2020 № 26, додатковою угодою від 31.12.2021 № 27, додатковою угодою від 31.12.2022 № 31 та додатковою угодою від 31.12.2023 № 32, продовжено до 31.12.2024.

У договорі факторингу визначено, що «право вимоги» означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитним договором, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (п.1.3 договору). «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили (п.1.4 договору).

Як визначено у п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному договорі.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 13.07.2021 № 142, підписаним ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс», право вимоги за договором від 07.05.2021 № 334467171, укладениміз ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».

На момент відступлення прав вимоги, 13.07.2021, загальна сума заборгованості за даним договором складає 21249,00 грн, із яких: 9000,00 грн заборгованість за кредитом, 12249,00 грн заборгованість за відсотками.

Оскільки відповідач не повертав заборгованість за договором № 334467171, ТОВ «Таліон Плюс», отримавши право вимоги до ОСОБА_1 , продовжив нарахування відсотків відповідно до п. 1.7.2 договору з 14.07.2021 по 04.09.2021 за відсотковою ставкою 2,3% від суми кредиту, або 207,00 грн у день, у результаті чого станом на 04.09.2021 у ОСОБА_1 за договором № 334467171 утворилася заборгованість у загальному розмірі 32013,00 грн, із яких 9000,00 грн заборгованість за кредитом, 23013,00 грн заборгованість за відсотками.

У подальшому, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021. Надалі, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: від 03.08.2021№ 2, від 30.12.2022 № 3, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024, включно, всі інші умови залишились без змін

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 31.07.2023 № 10 до договору факторингу № 05/0820-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 32013,00 грн, із яких 9000,00 грн заборгованість за кредитом, 23013,00 грн заборгованість за відсотками.

Після цього, 20.08.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № 200824, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором від 07.05.2021 № 334467171 у загальному розмірі вимог 32013,00 грн, із яких 9000,00 грн заборгованість за кредитом, 23013,00 грн заборгованість за відсотками.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Отже, ТОВ «Манівео» відступило право вимоги щодо договору № 334467171, укладеного з відповідачем, кінцево на користь позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України, що визначає правомірність звернення ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до суду з вимогами до ОСОБА_1 як дійсним кредитором.

Із наданих позивачем розрахунків заборгованості та виписки по особовому рахунку відповідача слідує, що заборгованість за договором від 07.05.2021 № 334467171 складає 32013,00 грн та включає: прострочену заборгованість по кредиту 9000,00 грн, прострочену заборгованість за відсотками за користування кредитом 23013,00 грн. На погашення кредиту відповідач жодних платежів не вніс.

Виходячи з обсягу наявних у справі доказів, суд вважає доведеною заборгованість за договором № 334467171, оскільки вона розрахована кредитором правильно, у межах дії дисконтного періоду 30 днів, та після закінчення дисконтного періоду 90 днів, із застосуванням відсоткових ставок, відповідно до умов договору (п.п. 1.4.1 та 1.7), з якими відповідач був ознайомлений.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Як визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зважаючи на те, що відповідач не здійснив погашення заборгованості по кредиту ні перед попереднім кредитором, ні перед дійсним, та не повернув кредит протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору, тим самим допустив істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

У свою чергу, представник відповідача просить здійснити розподіл судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано договір про надання правничої допомоги №26/08/24-02 від 26.08.2024, укладений між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додаткову угоду №8 від 26.08.2024 до договору про надання правничої допомоги №26/08/24-02 від 26.08.2024, акт прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 26/08/24-02 від 26.08.2024, де зазначено перелік наданих правових та юридичних послуг, кількість витрачених адвокатом годин та вартості послуг, свідоцтво проправо на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Тараненка А.І. та довіреність від 22.02.2024, якою ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» довіряє адвокатові Тараненку А.І. бути представником товариства зокрема в судах з усіма правами, наданими позивачу.

У свою чергу, представником відповідача Вовком М.В. в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу надано ордер серії АЕ №1326896 від 11.12.2024 свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4362, посвідчення адвоката Вовка М.В., договір про надання правничої (правової) допомоги №11/12/2024-ІІІ від 11.12.2024, укладеного адвокатом Вовком М.В. та ОСОБА_1 , акт приймання-передачі правничої допомоги від 11.12.2024, де визначено перелік наданих адвокатом послуг та їх вартість, розрахункова квитанція серії АВ-ТБ №0240276 про сплату відповідачем адвокатові 7000,00 грн за договором №11/12/2024-ІІІ від 11.12.2024.

Враховуючи наведене, а також положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатами на виконання відповідних робіт, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості, та вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 2422,40 грн у рахунок витрат зі сплати судового збору та6000,00 грн на відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги.

Витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ»»(код , юридична адреса: вул. Рогнідинська, буд. 4, літ. А, офіс 10 м. Київ) заборгованість за кредитним договором №334467171 від 07.05.2021 у загальному розмірі 32013 (тридцять дві тисячі тринадцять) гривень 00 копійок, яка складається з:

-залишку простроченого кредиту в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок;

-залишку прострочених відсотків у розмірі 23013 (двадцять три тисячі тринадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ»»(, юридична адреса: вул. Рогнідинська, буд. 4, літ. А, офіс 10 м. Київ) 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок в рахунок сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.03.2025

Суддя: