Справа №461/279/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.,

при секретарі судового засідання Курилюк А.І.

за участю:

представника позивача Григоровича Р.Р.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 , за участі третьої особи на стороні позивача Львівського комунального підприємства «Старий Львів» про звільнення самовільно зайнятого приміщення та приведення його до попереднього стану,-

встановив:

Позовні вимоги.

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи на стороні позивача Львівського комунального підприємства «Старий Львів» про звільнення самовільно зайнятого приміщення та приведення до попереднього стану.

В обґрунтування позову покликається на те, що в будинку АДРЕСА_1 , знаходиться нежитлове приміщення цокольного поверху, загальною площею 8,5 кв.м, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Дане нежитлове приміщення цокольного поверху, загальною площею 8,5кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , перебувало в оренді як окремий об`єкт цивільно-правових відносин.

В процесі здійснення своїх повноважень, Управлінню комунальної власності стало відомо, що вищевказане приміщення комунальної власності незаконно утримується та використовується власницею суміжних нежитлових приміщень, ОСОБА_1 , як санвузол готельного номеру та пральня (комора).

27.05.2024 до позивача надійшла заява від ОСОБА_1 від 27.05.2024 з проханням винести на приватизацію шляхом аукціону нежитлове приміщення цокольного поверху, загальною площею 8,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Реагуючи на заяву ОСОБА_1 , 24.06.2024 Управління комунальної власності, спільно з ЛКП «Старий Львів», здійснило обстеження вищезгаданого нежитлового приміщення, в ході якого встановлено, що використання даного об`єкта здійснюється без будь-яких правових підстав з боку відповідача.

Також, під час проведення обстеження в приміщенні під індексом «П4» виявлено стінні перегородки, які поділяють його на три окремих. З яких виявлено дверний прохід в нежитлові приміщення приватної форми власності. В приміщення санвузла та комори/пральні вхід здійснюється з коридору загального користування, а доступ до санвузла готельного номеру здійснюється виключно з суміжних нежитлових приміщень приватної форми власності.

Таким чином, на переконання позивача, приєднання вказаного майна до своєї власності було здійснено відповідачем без будь-яких правових підстав та за своєю правовою природою дане приміщення є самовільно зайнятим, а використання цього майна є незаконним.

З урахуванням викладеного, представник позивача просив суд позов задоволити, зобов`язати ОСОБА_1 звільнити шляхом виселення самовільно зайняте нежитлове приміщення цокольного поверху під індексом «П4», загальною площею 8,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та привести його до попереднього стану згідно із технічною документацією.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.01.2025 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з (викликом) повідомленням сторін в судове засідання.

Позиція сторін по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.08.2024, приміщення (група приміщень), загальною площею 8,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності територіальній громаді - Львівській міській раді.

Відповідно до договору оренди № 2987 від 13.12.1993 року, укладеного між Фондом комунального майна м. Львова (орендодавець) та державним виробничо-посередницьким підприємством побутового обслуговування «Львівський перукар» (орендар), останній прийняв в оренду з 24.05.1993 року по 01.03.1999 року нежитлове приміщення, загальною площею 8,5 кв.м, у будинку АДРЕСА_1 , під склад.

Технічна характеристика нежитлове приміщення, загальною площею 8,5 кв.м, у будинку АДРЕСА_1 наведена у технічному паспорті та поверховому плані напівпідвального поверху будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, в процесі здійснення своїх повноважень Управлінню комунальної власності стало відомо, що вищевказане приміщення комунальної власності незаконно утримується та використовується власницею суміжних нежитлових приміщень, ОСОБА_1 , як санвузол готельного номеру, санвузол та пральня (комора).

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_1 від 27.05.2024 року, адресованої Управлінню комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, остання просила винести на приватизацію шляхом аукціону нежитлове приміщення цокольного поверху, загальною площею 8,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом проведення перевірки № 206-нп/24 від 24.06.2024 року з фототаблицею Управління комунальної власності, спільно з ЛКП «Старий Львів», здійснило обстеження вищезгаданого нежитлового приміщення, загальною площею 8,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого встановлено, що зазначене приміщення використовується відповідачем ОСОБА_1 без жодних правових підстав та зазначене приміщення не відповідає технічній документації. Окрім того, оглядом встановлено, що в приміщенні під індексом «П4» виявлено стінні перегородки, які поділяють його на три окремих. З приміщення виявлено дверний прохід в нежитлові приміщення приватної форми власності. В приміщення санвузла та комори/пральні вхід здійснюється з коридору загального користування, а доступ до санвузла готельного номеру здійснюється виключно з суміжних нежитлових приміщень приватної форми власності.

Мотиви прийняття рішення судом

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з нормою ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно з ч.2 ст.327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до «Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради N?856 від 01.10.2021 року, одним з основних завдань управління є здійснення управління майном, яке належить до власності Львівської міської територіальної громади у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами нежитлове приміщення (загальною площею 8,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності Львівської територіальної громади в особі Львівської міської ради, відповідач правових підстав для користування вказаними приміщення немає, незаконне користування та володіння відповідачем об`єкта комунальної власності порушує права органу місцевого самоврядування.

Таким чином, враховуючі встановлені обставини справи, визнання позову відповідачем, суд, керуючись принципом змагальності, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки незаконне володіння відповідачем об`єктом комунальної власності порушує права органу місцевого самоврядування та не дозволяє в повній мірі розпоряджатись вказаним об`єктом, вирішувати питання про подальше користування ним.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 6056 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позов задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити шляхом виселення самовільно зайняте нежитлове приміщення цокольного поверху під індексом «П4», загальною площею 8,5 кв.м, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Шолом-Алейхема, 14.

Зобов`язати ОСОБА_1 привести самовільно зайняте приміщення цокольного поверху під індексом «П4», загальною площею 8,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану згідно із технічною документацією (поверховим планом напівпідвального поверху будинку АДРЕСА_1 ) даного приміщення, шляхом демонтажу (знесення) самочинно встановлених стінних перегородок, які поділяють дане приміщення на три окремих та шляхом замурування одного із дверних отворів з коридору загального користування до приміщення під індексом «П4» (згідно поверхового плану приміщення під індексом IV).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради сплачений судовий збір в розмірі 6056 грн. 00 коп.

Повний текст рішення виготовлено 17 березня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Відомості про учасників справи.

Позивач: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, адреса: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ).

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Третя особа на стороні позивача: Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», адреса: м. Львів, вул. Сербська, 15, .

Суддя Мироненко Л.Д.