УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року

м. Київ

справа № 755/3037/24

провадження № 61-2446ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 12 серпня

2024 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція», позивач) звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого

2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У березні 2024 року ОСОБА_1 подав клопотання про прийняття зустрічної позовної заяви до ТОВ «Євро-реконструкція» про зобов`язання укласти договір реструктуризації в електронній формі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про прийняття зустрічної позовної заяви відмовлено, зустрічну позовну заяву повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги по первісному та зустрічному позову не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування, тому спільний розгляд цих позовів є недоцільним.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову з таких підстав:

- розгляд первісного позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги не є взаємопов`язаним з розглядом зустрічного позову про зобов`язання укласти договір реструктуризації в електронній формі;

- позови виникають з різних правовідносин та регулюються різними нормами права, їх спільний розгляд не є доцільним і призведе до затягування вирішення спору про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги;

- спільний розгляд позовів не є доцільним, оскільки в первісному позові ТОВ «Євро-Реконструкція» пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги до двох відповідачів, які є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України.

31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року.

В обґрунтування заяви зазначив, що суд апеляційної інстанції не дослідив докази відправлення йому позивачем копії відзиву на його апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня

2024 року, прийняв завідомо недостовірний доказ відправлення йому відзиву, який він не отримував, і не міг отримати, і тим самим позбавив його права надати відповідь на відзив, внаслідок чого постанова суду апеляційної інстанції була прийнята судом без урахування його позиції, яку він мав право викласти, що призвело до порушення його конституційного права на судовий захист.

Вказує, що він виявив факт відкриття провадження по справі цілком випадково і зміг попередити суд першої інстанції про реальну адресу його реєстрації та проживання, що дало йому змогу отримати копію позовної заяви.

Таким чином, наголошує, що він жодного разу не отримав від

ТОВ «Євро-реконструкція» ті матеріали, які мав отримати відповідно до норм ЦПК України, що на його думку свідчить про системні дії позивача по позбавленню його можливості реалізувати його конституційне право на судовий захист.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 12 серпня

2024 року.

Суд апеляційної інстанції вважав, що неотримання ОСОБА_1 відзиву позивача на подану апеляційну скаргу не є нововиявленою обставиною по справі, оскільки відповідач ОСОБА_1 , у поданій до суду апеляційній скарзі в повному обсязі виклав свою позицію по справі з посиланням на наявні у матеріалах справи документи, а позивач у відзиві на апеляційну скаргу ніяких нових та істотних обставин по справі не повідомляв та нових доказів для долучення до матеріалів справи не надавав.

26 лютого 2025 року ОСОБА_1 через електронну пошту направив до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржуване судові рішення та ухвалити нове про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не розглянув істотні для справи обставини, які полягають у тому, що позивач не мав права ухилятись від укладання договору реструктуризації заборгованості, чого вимагав і відповідач в поданому зустрічному позові.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта статті 423 ЦПК України).

При цьому, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (подібний висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, що існують на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Судам необхідно розрізняти також нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена процесуальним кодексом України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Також, не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 травня

2019 року у справі №905/1502/15 та від 24 вересня 2020 року у справі №922/1141/19).

Порушуючи питання про перегляд постанови суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилається на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив докази відправлення позивачем йому копії відзиву на його апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року, прийняв завідомо недостовірний доказ відправлення йому відзиву, який він не отримував, і не міг отримати, і тим самим позбавив його права надати відповідь на відзив, внаслідок чого постанова суду апеляційної інстанції була прийнята судом без урахування його позиції, яку він мав право викласти, що призвело до порушення його конституційного права на судовий захист.

У постанові від 19 червня 2024 року в справі №372/4154/18 Верховний Суд зазначив, що істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи, не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення із зазначених підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що наведені ОСОБА_1 у заяві обставини, не є істотними та такими, що могли вплинути на ухвалене судом рішення по суті розгляду поданої ним апеляційної скарги та фактично жодним чином не змінюють обставини справи, на підставі яких приймалося рішення.

Крім того, відповідно до статті 360 ЦПК України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Отже, надання відповіді на відзив, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не передбачено вимогами чинного процесуального законодавства та не є обов`язковим документом, за відсутності якого, апеляційний суд не може прийняти рішення за результатами розгляду поданої апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку, що неотримання ОСОБА_1 відзиву позивача на подану апеляційну скаргу не є нововиявленою обставиною по справі, оскільки відповідач ОСОБА_1 , у поданій до суду апеляційній скарзі в повному обсязі виклав свою позицію по справі з посиланням на наявні у матеріалах справи документи, а позивач у відзиві на апеляційну скаргу ніяких нових та істотних обставин по справі не повідомляв та нових доказів для долучення до матеріалів справи не надавав.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року).

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру

(рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська