Справа № 303/4442/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що під час спільного проживання з відповідачкою у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_3 . Він та відповідачка припинили спільне проживання рік тому. Донька проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні. Після припинення спільного проживання відповідачка з донькою не спілкується, не приймає жодної участі у її вихованні, взагалі не цікавиться долею дитини. Вихованням, доглядом та лікуванням ОСОБА_4 займається самостійно власними силами і коштами. Він працевлаштований у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на умовах повного робочого дня. Їхня спільна донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у групі 12 ЗДО N? 1. Дитина доброзичлива, вихована, спокійна та врівноважена. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики останній рік батько приводить та забирає доньку із дошкільного закладу, відвідує батьківські збори. Дитина доглянута, має завжди охайний вигляд, причесана. Таким чином, відповідачка повністю відсторонилася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини, не приймає участі у її вихованні, лікуванні та матеріальному забезпеченні, взагалі не спілкується із донькою, не цікавиться її розвитком, та станом здоров`я. Крім того, відповідачка надала заяву, яка нотаріально завірена, про те, що не заперечує проти позбавлення її материнських (батьківських) прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 . Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тобто, законодавством чітко передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має вияв у тому, що вони не турбуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання та підготовку до самостійного життя. Просив позбавити батьківських прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2024 відкрито провадження по даній справі, визначено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2024 закрито підготовче провадження по даній справі, призначено справу до розгляду по суті.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат Стегура Н.Р. подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила його задовольнити повністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Також зазначила, що з моменту подання справи до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області відповідачку постановою Мукачівського міськрайонного суду №303/5434/24, 3/303/2141/24 від 10.07.2024 визнано винною за ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. У матеріалах справи міститься її нотаріально засвідчена заява, у якій відповідачка просить розгляд справи проводити без її участі, проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки не заперечувала.

Представник Виконавчого комітету Мукачівської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно з копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є позивач та відповідач по даній справі.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_5 №1 від 15.01.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно працює в ПП ОСОБА_5 з 10.01.2024 по теперішній час на посаді менеджер з продажу.

Згідно з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№152289419, №179976881) ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частина земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

З психолого-педагогічної характеристики Мукачівського ЗДО №1 від 08.01.2024 №16-05/2 вбачається, що ОСОБА_3 є вихованкою ЗДО №1 м. Мукачево. Дитина відвідує дошкільний заклад нерегулярно, часто хворіє. Дитина зарекомендувала себе, як доброзичлива, добра, вихована, спокійна, врівноважена дівчинка, яка має друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма дітками з групи (однолітками). Культурно-гігієнічні та соціально-побутові навички сформовані, відповідають віку. Останній рік батько ОСОБА_7 приводить та забирає донечку з дошкільного закладу, відвідує батьківські збори. Також у вихованні дитини бере участь ОСОБА_8 (мати ОСОБА_7 ).

Відповідно до характеристики виданої ТОВ «УК «Навібуд» від 22.12.2023, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , в будинку, який ТОВ «УК «Навібуд» не обслуговує. По місцю проживання від сусідів стосовно його поведінки скарг не надходило. Негативних відгуків, що компрометують гр. ОСОБА_1 ТОВ «УК «Навібуд» не отримувало.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Факт ухилення матері від виховання дитини може бути підтверджено доказами і за ст. 81 ЦПК України це є обов`язком особи, яка звернулася з позовом до суду.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Звертаючись з позовом до суду позивач не надав суду достатніх доказів, які б підтверджували свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками по вихованню доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її утримання.

При вирішенні спору суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому його застосування можливе тільки після надання безперечних доказів цього.

З огляду на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

Тобто у такому випадку вирішення питання про позбавлення батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі і є втручанням у право на повагу до сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.

Ураховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися.

Разом із тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року «Ilya Lyapinv. russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які могли б завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.

У даному випадку суд в оцінці обставин справи виходить з того, що на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на ту обставину, що відповідачка перебуває на обліку у лікаря нарколога, але суд вважає, що зазначена обставина не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки згідно п.4 ч.1 ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона є хронічним алкоголіком або наркоманом, а ця обставина не знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Так, згідно листів КНП «Лікарня святого Мартина» від 11.06.2024, 29.10.2024, 03.12.2024, 24.12.2024 ОСОБА_2 перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом F 10.2. Відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб та проблем, пов`язаних зі здоров`ям - документу, який використовується як провідна статистична та класифікаційна основа в системі охорони здоров`я діагноз F 10.2 - це психічні та поведінкові розлади, викликані вживанням алкоголю - синдром залежності. У назві діагнозу F 10.2 відсутнє слово «хронічний», тому не підтвердили, що особа, якій поставлено такий діагноз є хронічним алкоголіком.

Хронічні захворювання - це довгострокові медичні стани, які вимагають управління, оскільки їх часто неможливо вилікувати.

Хронічний стан - це стан здоров`я чи захворювання, який є стійким чи довготривалим за своїми наслідками, чи захворювання, яке минає згодом.

З інформації КНП «Лікарня Святого Мартина» неможливо встановити факт наявності саме хронічного захворювання у відповідачки. Сам лише факт перебування відповідачки на обліку у нарколога не може свідчити про те що, ОСОБА_2 є хронічним алкоголіком.

Суд вважає, що за таких обставин матеріали справи не містять достатніх доказів у розумінні ст. 80 ЦПК України на підтвердження наявності у відповідачки хронічного захворювання алкоголізмом.

Представник виконавчий комітет Мукачівської міської ради до висновку щодо розв`язання спору надав суду протокол про адміністративне правопорушення від 19.06.2024 відносно відповідачки за ст.184 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_2 19.06.2024 ухилялася від виконання батьківських обов`язків, але зазначений протокол не може підтверджувати ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, оскільки відсутня інформація про притягнення особи до адміністративної відповідальності за цим фактом.

Також представник позивача у заяві від 24.10.2024 просив взяти до уваги те, що відповідачку постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.07.2024 по справі №303/5434/24, 3/303/2141/24 визнано виною за ч.1 ст. 184 та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Шляхом повного доступу до реєстру судових рішень у порядку ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» судом досліджено постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.07.2024 у справі № 303/5434/24, 3/303/2141/24. Зазначеною постановою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 визнано винною за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження. Тобто зазначена постанова жодним чином не підтверджує притягнення відповідачки ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП.

Подана відповідачкою нотаріально засвідчена копія заяви про визнання позову не заслуговує на уваги, оскільки вона суперечить ст. 150 СК України та порушує права, свободи та інтереси малолітньої ОСОБА_3 .

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, провадження № 61-2251св22, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову

Суд вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав у даній справі фактично залишить малолітню дитину без материнського піклування. Суд звертає увагу і на вік дитини ОСОБА_10 , яка досягла шести років і є малолітньою, та потребує не тільки любові і турботи батька, а й у першу чергу материнської любові і турботи, яку їй має надавати мати.

Також суд зазначає, що позиція відповідачки щодо згоди на позбавлення її батьківських прав суперечить ст.150 СК України, в зв`язку із чим вважає необхідним попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої доньки, поклавши при цьому на виконавчий комітет Мукачівської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України Виконавчим комітетом Мукачівської міської ради надано суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, відповідно до якого, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але суд не може погодитися із зазначеним висновком, оскільки він не містить належного обґрунтування підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Так, до висновку не долучено і у ньому відсутнє посилання про результати обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на інші документи, які стосуються справи. Висновок взагалі не містись посилання на конкретні документи, які стали підставою для такого висновку. У висновку містяться посилання на притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 184 КУпАП, проте до висновку не долучено відповідної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відповідачки за ч. 1ст. 184 КУпАП. Таким чином, беручи до уваги, що висновок за своєю суттю має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, а наданий суду висновок не містить повного, всебічного та об`єктивного встановлення всіх обставин, що мають значення для його прийняття та не підтверджено відповідними доказами, що не відповідає вимогам ч.5 ст.19 СК України.

Враховуючи, що позивачем не доведено умисне невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосовувати до відповідачки такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 81, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165 СК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ), третя особа: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради (місцезнаходження: пл. Духновича, 2, м. Мукачево, Закарпатська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04053743) про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Виконавчий комітет Мукачівської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя