Номер провадження: 22-ц/813/140/25
Справа № 493/1067/20
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_4 ) про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

30 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Він в установлений строк прийняв спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу. Крім нього спадщину прийняли відповідачі: син померлого від попереднього шлюбу ОСОБА_3 та онука ОСОБА_2 за правом представлення.

Він вважав, що відповідачі мають бути усунені від права на спадкування, оскільки спадкодавець за життя хворів, потребував стороннього догляду, який надавав йому тільки він, натомість відповідачі такої допомоги не надавали, вели аморальний спосіб життя, зловживали спиртними напоями. Після смерті батька всі витрати на його поховання поніс він. Тому враховуючи, що відповідачі не надавали допомоги спадкодавцеві, який такої допомоги потребував, просить усунути їх від права на спадкування.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

20 квітня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ліпецької В.В. надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що відповідачі надавали ОСОБА_5 необхідну допомогу, так як під час його хвороби ОСОБА_2 проживала разом з ним в одній квартирі, де була зареєстрована, готувала їжу, доглядала за ним, під час його знаходження в лікарні відвідувала його та купувала ліки. Крім того, незважаючи на хворобу, спадкодавець не перебував у безпорадному стані, тобто допомога, яка надавалася нею, відповідала його стану. Тому вважає, що підстав для задоволення позову немає (т.1, а.с.141-144).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та зробив помилкові висновки про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року залучено до участі у справі замість померлого ОСОБА_3 в якості процесуального правонаступника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.1992 року (т.1, а.с.13-14, 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_1 , виданого Балтським РВ ДРАЦС Південного МРУ МЮ (м. Одеса) 05.02.2020 (а.с.10).

На час відкриття спадщини чинного заповіту не було, оскільки заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідчений 17.09.2011 приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Смірновою Н.С., був скасований за заявою від 29.11.2019, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а..с.78).

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Як визначено ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 (т.1, а.с.9), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 (т.1, а.с.82-83) та копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 (т.1, а.с.85), отже відповідно до ст.1261 ЦК України вони є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (т.1, а.с.150), довідкою відділу ЗАГС, яка містить відомості із запису акта про народження ОСОБА_6 (т.1, а.с. 147), довідкою відділу ЗАГС про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (т.1, а.с. 148).

Мати ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (т.1, а.с.149).

Таким чином, в силу ч.1 ст.1266 ЦК України ОСОБА_2 є спадкоємицею за законом першої черги за правом представлення після смерті ОСОБА_5 .

Як вбачається зі спадкової справи №25/2020 до майна померлого ОСОБА_5 , заведеної приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Смірновою Н.С., заяви про прийняття спадщини за законом подали: ОСОБА_1 - 11.02.2020, ОСОБА_3 - 24.06.2020 та ОСОБА_2 - 21.07.2020 (а.с.76, 84, 87), отже відповідно до ст.1269 та 1270 ЦК України вони прийняли спадщину.

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як визначено п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2021 (справа №569/12523/16-ц) зазначив, що лише при одночасному настанні сукупності таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи та їх доведеності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 521/20849/16, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 29 квітня 2020 року у справі № 520/5083/16-ц.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що ОСОБА_5 мав захворювання, перебував на обліку у лікаря-психіатра та онколога КП «Балтська БПЛ», за станом здоров`я потребував стороннього догляду (т.1, а.с.23, 139).

З 09 січня 2020 року в квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована та проживала разом із ОСОБА_5 . ОСОБА_2 , з 24 січня 2020 року вона отримувала в УПСЗН компенсацію як фізична особа, яка надавала соціальні послуги ОСОБА_5 , що підтверджується адресною довідкою та довідкою УПСЗН (т.1, а.с.46, 88, 151).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що на прохання позивача ОСОБА_1 вона протягом тривалого часу надавала допомогу його батькові ОСОБА_5 , яка полягала у придбанні ліків, сплаті комунальних послуг, кошти на ці потреби надсилав їй ОСОБА_1 . За декілька місяців до смерті ОСОБА_5 до нього приїхали онуки від першого шлюбу, які поселилися в його квартирі. Вони вели аморальний спосіб життя, займалися самогоноварінням, виносили речі з квартири ОСОБА_5 . Також забрали ОСОБА_5 з лікарні, але належної допомоги йому не надавали, ліки не купували, хоча він просив їх про це. Вона вжила заходів для повторної госпіталізації ОСОБА_5 до лікарні, купувала йому ліки, кошти на які їй надсилав ОСОБА_1 , носила їжу до лікарні. Біля ОСОБА_5 в лікарні знаходився і його онук на ім`я ОСОБА_10 , тобто син відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_5 помер у лікарні, по приїзду його сина ОСОБА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_10 не пускали його до квартири, у зв`язку з чим він звертався до поліції. Всі витрати на поховання ОСОБА_5 поніс ОСОБА_1 .

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що вони проживали в одному будинку із ОСОБА_5 . Він хворів, на прохання його сина ОСОБА_1 до нього навідувалася ОСОБА_9 , купувала йому ліки, надавала іншу допомогу. За декілька місяців до смерті ОСОБА_5 до нього приїхали онуки та стали проживати разом із ним. Через стіни вони чули, як ОСОБА_5 просив їх купити ліки, але вони відмовляли в цьому.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 умисно уникали обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцеві, а саме усвідомлюючи свій обов`язок, маючи можливість його виконувати, не вчиняли необхідних дій.

Покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не є беззаперечними доказами такого ухилення, так як вони здебільшого стосуються надання матеріальної допомоги ОСОБА_5 з боку позивача ОСОБА_1 , безпосередніми очевидцями того, що відповідачі відмовляли в лікуванні ОСОБА_5 , вони не були, почуті окремі фрази через міжквартирні стіни не можуть достеменно відтворити суть подій, що там відбувалися.

Покази свідка ОСОБА_9 в частині того, що ОСОБА_2 та син відповідача ОСОБА_3 забрали ОСОБА_5 з лікарні, не свідчать про те, що саме в той час він потребував подальшого стаціонарного лікування, та не підтверджуються інформацією, що міститься в повідомленнях КП «Балтська БПЛ», в яких не зазначено про будь-які випадки самовільного залишення хворим стаціонарного відділення закладу охорони здоров`я (т.1, а.с.23, 139).

Твердження позивача та пояснення допитаних свідків про те, що ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , проживаючи в квартирі ОСОБА_5 , вели аморальний спосіб життя, займалися самогоноварінням, виносили його речі з квартири, також не підтверджуються іншими доказами, так як з наданих позивачем матеріалів вбачається, що до поліції ОСОБА_1 звертався тільки 06.02.2020, тобто після смерті ОСОБА_5 , з повідомленням про те, що «невідомі йому особи» поселилися в квартирі АДРЕСА_1 та відмовляються її залишати (т.1, а.с.22), будь-яких заходів щодо припинення дій цих осіб за життя ОСОБА_5 позивач не вживав, хоча з його пояснень вбачається, що він приїздив до батька та бачив цих осіб.

Крім того їхня поведінка, не пов`язана з ухиленням від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, не може бути підставою для усунення їх від права на спадкування.

Також відсутні будь-які докази того, що онуки проживали в квартирі ОСОБА_5 без його згоди, натомість той факт, що син ОСОБА_3 перебував біля ОСОБА_5 в лікарні, що останній надав згоду на реєстрацію ОСОБА_2 у його квартирі, а також скасування заповіту, який раніше був складений на користь позивача, свідчить про відсутність будь-яких претензій щодо ненадання допомоги ОСОБА_5 з боку відповідачів.

Заява мешканців АДРЕСА_2 на адресу міського голови про те, що відповідачі не приймали участі в догляді за ОСОБА_5 , також не свідчить про наявність підстав для позбавлення їх від права на спадкування, так як в заяві зазначено про надання матеріальної допомоги ОСОБА_1 , а також, що відповідачі з`явилися незадовго до смерті ОСОБА_5 (т.1, а.с.16).

Надання позивачем матеріальної допомоги на лікування ОСОБА_5 , а також понесення ним витрат на його поховання не є підставою для позбавлення відповідачів права на спадкування, позивач вправі скористатися своїм правом на відшкодування таких витрат відповідно до ст.1232 ЦК України.

За таких обстави суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для задоволення позову, так як позивачем не доведено факт ухилення відповідачами від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично дублюють доводи позовної заяви) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. з 03 березня по 07 березня 2025 року перебував на лікарняному, а з 10 березня по 13 березня 2025 року у відпустці, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк