Провадження № 2/369/2696/25
18.03.2025 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І. О.,
при секретарі Маснюк А.Р.,
У травні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Василенко Оксана Миколаївна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав.
Просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та розірвати шлюб, укладений 21 лютого 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 33.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що у листопаді 2021 року сторони фактично припинили шлюбні відносини. У травні 2022 року відповідач ОСОБА_2 та старша донька сторін отримали офіційний дозвіл на проживання у ОСОБА_4 . Так, як зазначає представник позивача, відповідач наразі займається влаштуванням свого особистого життя та життям старшої доньки ОСОБА_5 в іншій країні. Перебуваючи у шлюбі, відповідач проявляла байдужість до чоловіка та їх спільної молодшої доньки ОСОБА_6 . З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач жодного разу не зателефонувала та не поцікавилась життям чоловіка та молодшої доньки ОСОБА_6 , при цьому номер телефону та адреса місця проживання позивача з донькою відповідачу відомі та жодних перешкод позивач для спілкування з донькою не чинить.
У зв`язку із викладеним, а також зважаючи на те, що відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, представник позивача просить суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав - роз`єднано. Передано роз`єднані матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради про позбавлення батьківських прав - до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27 червня 2024 року справу передано на розгляд судді Фінагеєвій І.О.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2024 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило.
У судове засідання відповідач не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, не надала заяву про розгляд справи без її участі, правом надати відзив не скористалася, причини неявки суду не відомі. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило.
Третя особа Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області в судове засідання не з`явилася. Представник служби у справах дітей надала суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності та прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 21 лютого 2004 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, між громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та громадянкою України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано 21 лютого 2004 року шлюб, про що виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 21 лютого 2004 року складено відповідний актовий запис № 33. Після реєстрації шлюбу відповідач отримала прізвище « ОСОБА_8 ».
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24 грудня 2007 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис від 24 грудня 2007 року № 457, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 13 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис від 13 серпня 2015 року № 2292.
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ №ВР-002984041 відносно ОСОБА_1 , станом на 10 травня 2024 року останній до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.
Згідно довідки від 13 травня 2024 року, виданої лікарем ТОВ «Медичний центр «Ван Медікал» ОСОБА_10 , дитина ОСОБА_3 перебуває на мед. Обліку у лікаря загальної практики сімейного лікаря ОСОБА_10 і під час оглядів на прийомі дитина буває лише в супроводі батька. Жодного разу мама з дитиною не зверталась.
Згідно наказу № 5-к від 02 червня 2014 року, ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків Директора ТОВ «Гідро-Вакуум Україна з 02 червня 2014 року з окладом відповідно до штатного розкладу.
ОСОБА_1 має стабільний дохід, що підтверджується відповідними довідками від 10 травня 2024 року № HW000000003 та № HW000000004, та здатен забезпечувати сім`ю.
Відповідно до Витягу з протоколу № 12 засідання від 06 листопада 2024 року Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради від 02 грудня 2024 року № 1115, щодо розгляду повідомлення Києво-Святошинського районного суду Київської області про надання висновку щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , члени комісії покладаються на розсуд суду та просять прийняти обґрунтоване рішення, відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відповідач не бере жодної участі ні у вихованні молодшої доньки ОСОБА_6 , ні у її утриманні та забезпеченні здобуття нею середньої освіти, чим фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до Витягу з протоколу № 12 засідання від 06 листопада 2024 року Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради від 02 грудня 2024 року № 1115, щодо розгляду повідомлення Києво-Святошинського районного суду Київської області про надання висновку щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , члени комісії покладаються на розсуд суду та просять прийняти обґрунтоване рішення, відповідно до вимог чинного законодавства.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція прав людини) (п. 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) у справі «Савіни проти України», п. 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції прав людини і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції прав людини. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).
Статтею 8 Конвенції прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення ст. 8 Конвенції прав людини, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в п. 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (п. 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»).
Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.
Встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що стосовно ОСОБА_2 застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_2 , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку мати на краще неможливо, і лише за наявності вини в її діях, водночас, докази у цій справі не дають підстав для однозначного висновку стосовно підтвердження цих обставин.
Позивачем не надано достатніх доказів наявності умислу в діях відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 27 квітня 2022 року у справі № 221/9049/19 тощо.
Повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки немає однозначних підстав вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини та її утримання.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА