ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4757/24

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/312/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Державне підприємство Чернігівторф

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства Чернігівторф на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Лібстера А.С. від 13 листопада 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Чернігівторф про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2024 року (а.с.35) ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Чернігівторф про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просив: поновити його на роботі в Філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф на посаді головного інженера Філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф з дати звільнення; стягнути з Державного підприємства Чернігівторф на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20 256 грн. за період з 24.04.2024 року по 23.05.2024 року (день подання позову). В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що з 01.06.2017 року він працював на посаді головного інженера Філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф. 23.04.2024 року наказом ДП Чернігівторф №28-к його було звільнено з роботи, у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, відповідно до ч.1 п.1 статті 41 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Позивач зазначає, що зі змісту оскаржуваного ним наказу вбачається, що ОСОБА_1 не виконав розпорядження керівництва підприємства та не надав інформацію щодо детального плану заходів проведення підготовки до видобутку фрезерного торфу весняно-літнього періоду 2024 року. Позивач стверджує, що вся інформація, необхідна для здійснення господарської діяльності підприємства, готувалась ним в межах повноважень, відповідно до його посадових обов`язків та надавалась керівнику - директору Філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф, і була включена до плану підготовки до сезону видобутку фрезерного торфу та капітального ремонту брикетного цеху, який був направлений в.о. директора ДП Чернігівторф ОСОБА_2 . За доводами позивача, директором Філії Смолинський торфозавод, на підставі його доповідних та зазначеної інформації подавались доповідні на в.о. директора ДП Чернігівторф Тітаренко В.В. щодо необхідності вирішення питань для підготовки до сезону видобутку фрезерного торфу та ремонту брикетного цеху та щодо заходів, необхідних до сезону видобутку сировини. Зазначене підтверджує вчинення позивачем дій, на відсутність яких посилається відповідач у оскаржуваному наказі про звільнення. ОСОБА_1 звертає увагу, що роботодавцем не враховано, що посада, на якій він працював, як головний інженер, не відноситься до посад, зазначених у п.1 ч.1 статті 41 КЗпП України, і тому його звільнення із вказаних підстав, є незаконним. Зазначене підтверджується Положенням про філію Смолинський торфозавод Державного підприємства Чернігівторф, згідно якого управління поточною діяльністю філії здійснює директор філії, тобто, директор є керівником філії. Провідні та відповідальні працівники філії (головний інженер, головний бухгалтер та головні спеціалісти) призначаються і звільняються директором філії за погодженням з директором підприємства. Позивач зазначає, що він є керівником професійної спілки Первинної профспілкової організації Управління Державного підприємства Чернігівторф. Визначена законом згода виборного органу, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок) на звільнення його, як керівника професійної спілки, відсутня. Згідно форми ОК-7 за останні два місяці роботи, які передували звільненню, позивач отримав заробітну плату за лютий 2024 року - 20 256,00 грн., за березень 2024 року - 20 256,00 грн., на момент звільнення його середньоденна заробітна плата складала 964,57 грн., тому, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду першої інстанції 02.10.2024 року (а.с.119-121), позивач остаточно просив стягнути з ДП Чернігівторф на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.04.2024 року до дня поновлення на роботі у розмірі 110 925,55 грн., а також стягнути на його користь із відповідача судові витрати.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13.11.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Філії Смолинський торфозавод Державного підприємства Чернігівторф на посаді головного інженера Філії Смолинський торфозавод Державного підприємства Чернігівторф. Стягнуто з Державного підприємства Чернігівторф (14037, м.Чернігів, вул. Громадська, 35, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110 925, 55 грн. Допущено негайне виконання рішення, в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді головного інженера Філії Смолинський торфозавод Державного підприємства Чернігівторф. Стягнуто з Державного підприємства Чернігівторф (14037, м.Чернігів, вул. Громадська, 35, ) судовий збір на користь держави у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі Державне підприємство Чернігівторф просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13.11.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 , відмовити повністю. В доводах апеляційної скарги Державне підприємство Чернігівторф вказує, що рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає завданням цивільного судочинства та фактичним обставинам справи, і тому підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що наказом директора ДП Чернігівторф №26 від 04.12.2023 року було затверджено Положення про Філію Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф. Копія діючого положення додавалася до відзиву на позовну заяву, оскільки позивачем було надано недіюче положення про Філію. Відповідно до п.1.5 Положення про Філію Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф, затвердженого наказом т.в.о. директора ДП Чернігівторф В.В.Тітаренко від 04.12.2023 року, Філія є відокремленим структурним підрозділом ДП Чернігівторф, без права юридичної особи, забезпечує видобуток та виробництво торф`яної продукції i не являється самостійним суб`єктом господарської діяльності. Пунктом 5.2 даного Положення передбачено, що призначення та звільнення директора Філії, заступника директора, головного інженера, головного бухгалтера здійснюється директором ДП Чернігівторф за письмовим погодженням з Фондом державного майна. Інші провідні та відповідальні працівники Філії призначаються i звільняються директором Філії. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні не в повній мірі відобразив зміст п.5.2 Положення, зазначивши, що директор ДП Чернігівторф має право звільняти виключно директора філії, що не відповідає дійсності. В даному випадку, суд першої інстанції послався на недіюче положення, яке було надано стороною позивача, та не звернув увагу на нове положення про Філію, яке було надано стороною відповідача. За доводами апелянта, посадова інструкція головного інженера була затверджена 10.01.2024 року в.о. директора ДП Чернігівторф Тітаренко В.В., в якій зазначено, що відповідно до п.1 посада головного інженера належить до професійної групи Керівники, код KП-1210.1. Проте, позивач відмовився від підписання посадової інструкції. Відмова позивача від підписання посадової інструкції, з якою позивач не погодився, була зафіксована актом від 07.03.2024 року, про що також свідчить лист позивача із зауваженнями від 06.03.2024 року, і вказані обставини не заперечувались сторонами. Апелянт вказує, що згідно із доповідною запискою від 27.02.2024 року, заступник директора ДП Чернігівторф Калинін С.В. просив в.о. директора ДП Чернігівторф Тітаренка В.В. вжити заходів щодо підписання ОСОБА_3 посадової інструкції та її виконання, провести службове розслідування щодо виконання головним інженером посадових обов`язків. Розпорядженням в.о. директора ДП Чернігівторф Тітаренка В.В. №11 від 05.03.2024 року, було зобов`язано головного інженера філії Смолинський торфозавод надати письмове пояснення та вказати причини непідписання його посадової інструкції. 07.03.2024 року було складено акт про відмову надання письмового пояснення, зокрема, пояснення щодо відмови від підписання своєї посадової інструкції ОСОБА_1 не надав. Апелянт зазначає, що в ході судового розгляду даної справи позивач, опитування якого проводилося в якості свідка, відповідаючи на запитання представника відповідача, повідомив, що зі змістом посадової інструкції від дійсно був ознайомлений, проте, відмовився від її підпису, оскільки не погоджувався з її змістом. При цьому, посадову інструкцію та наказ про її затвердження позивач не оскаржував, в судовому порядку вони скасовані не були. Апелянт стверджує, що здійснюючи аналіз положень статті 41 КЗпП України та зміст Положення про філію, а також посадової інструкції позивача, можна дійти висновку, що звільнення головного інженера філії Смолинський торфозавод належить до компетенції директора ДП Чернігівторф, а також вказана посада підпадає під дію ч.1 п.1 статті 41 КЗпП України. В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що зі змісту наказу про звільнення ОСОБА_1 №28-к від 23.04.2024 року вбачається, що головний інженер філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф не виконав розпорядження керівництва підприємства та не надав інформацію щодо детального плану заходів проведення підготовки до видобутку фрезерного торфу весняно-літнього періоду 2024 року. 03.04.2024 року заступником директора ДП Чернігівторф Калиніним С.В. на ім`я в.о. директора ДП Чернігівторф Тітаренка В.В. було подано службову записку, в якій пропонувалося зобов`язати головного інженера ОСОБА_1 надати план заходів щодо проведення підготовки до видобутку фрезерного торфу весняно-літнього періоду. На відповідному службовому листі від 03.04.2024 року директором ДП Чернігівторф було проставлено резолюцію, відповідно до якої, ОСОБА_4 , як директор філії Смолинський торфозавод, була зобов`язана організувати подання головним інженером філії ОСОБА_1 вказаного плану заходів в строк до 08.04.2024 року. ОСОБА_1 , будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, підтвердив той факт, що він був ознайомлений з вказаною службовою запискою та обізнаний щодо необхідності подання такого плану у відповідний строк. Проте, як зазначив ОСОБА_1 , він відмовився від виконання будь-яких вказівок директора ДП Чернігівторф, оскільки продовжує наполягати на тій позиції, що він підпорядкований виключно директору філії, i не зобов`язаний виконувати вказівки директора ДП Чернігівторф, та вкотре наголосив, що він не погоджується із новою посадовою інструкцією, не збирається її виконувати, хоча i ознайомлений з її змістом, як i не збирається виконувати вказівки директора ДП Чернігівторф, а лише директора Філії. 13.04.2024 року на ім`я директора ДП Чернігівторф надійшла доповідна записка від заступника директора ДП Чернігівторф Калиніна С.В., в якій зазначено про невиконання ОСОБА_1 свого обов`язку щодо надання плану заходів проведення підготовки до видобутку фрезерного торфу та про необхідність притягнення його до відповідальності. За доводами апелянта, матеріалами даної справи підтверджується: бездіяльність ОСОБА_1 та неналежне виконання покладених на нього трудових обов`язків, які виразилися у невчиненні конкретних дій, а саме, ненадання інформації детального плану заходів проведення підготовки до видобутку фрезерного торфу весняно-літнього періоду 2024 року, і про обізнаність необхідності виконання вказаної роботи та фактичне її невиконання не заперечувалося позивачем та підтверджувалося під час його допиту в якості свідка; вина працівника, яка виразилася у формі умислу із надуманих підстав, оскільки у кожних своїх поясненнях позивач не заперечує факт невиконання ним певних дій, проте, відмовляється з підстав непогодження зі змістом нової посадової інструкції, жодних підтверджень належними доказами наявності поважних причин для невиконання позивачем своїх обов`язків, матеріали справи не містять; наявність причинного зв`язку між бездіяльністю i порушенням та неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Апелянт стверджує, що наявні всі складові дисциплінарного проступку. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що позивача було звільнено не за одноразове грубе порушення, а за триваюче порушення, а саме, за нібито неподання вказаного плану заходів за період із початку своєї роботи по день звільнення. Вказане спростовується безпосередньо, як доповідними записками ОСОБА_5 , в яких йдеться мова виключно про план заходів на 2024 рік, так i самим змістом оскаржуваного наказу, в якому чітко назначено, що план мав бути поданий на весняно-літній період 2024 року. За доводами апелянта, твердження суду першої інстанції про інші періоди та триваюче порушення, є безпідставним та не ґрунтується на жодних фактичних обставинах справи та письмових доказах, які містяться в матеріалах даної справи. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про незаконність звільнення позивача у зв`язку із недоведенням відповідачем факту завдання реальної дійсної шкоди (про розмір прибутку, який було втрачено). Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності не має значення, чи призвів вчинений ним дисциплінарний проступок до настання реальних негативних наслідків - для накладення дисциплінарного стягнення цілком достатньо фіксації самого факту винного вчиненого працівником порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення. Доводи апеляційної скарги зазначають, що неотримання згоди профспілкової організації роботодавцем при звільненні працівника, не є безумовною підставою для скасування наказу про звільнення. В той же час, відповідач наголошує на відсутності правової підстави у необхідності отримання згоди профспілкової організації, у разі звільнення працівника з підстав, передбачених п.1 ч.1 статті 41 КЗпП України, що мало місце в даному випадку. Апелянт стверджує, що вимоги статті 43 КЗпП України не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами даного спору. Апелянт вказує, що хоча ОСОБА_1 і був зареєстрований, як голова професійної спілки Первинної профспілкової організації Управління ДП Чернігівторф, але в управлінні ДП Чернігівторф з 2016 року немає жодного члена первинної профспілкової організації, i вона не існує. Апелянт зазначає, що позивачем було пропущено місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення, для звернення до суду із позовом про поновлення на роботі. За доводами апелянта, всі вищевикладені обставини судом першої інстанції враховано не було, що і призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача ДП Чернігівторф - ОСОБА_6 , адвокат Прокоф`єв Б.І. підтримали вимоги та доводи поданої апеляційної скарги, і просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бузина Н.В. просили залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 01.06.2017 року був прийнятий на посаду головного інженера, в порядку переведення з ДП Чернігівторф до філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф, на підставі наказу №4-К від 31.05.2017 року, про що вчинено відповідний запис №6 у трудовій книжці позивача (а.с.13-14).

Наказом №23-к від 23.04.2024 року ДП Чернігівторф ОСОБА_1 звільнено з посади головного інженера філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф, у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, відповідно до частини 1 пункту 1 статті 41 КЗпП України (а.с.11-12).

Відповідно до п.1.5 Положення про філію Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф, затвердженого наказом т.в.о директора ДП Чернігівторф В.В. Тітаренко від 04.12.2023 року, філія є відокремленим структурним підрозділом ДП Чернігівторф без права юридичної особи, забезпечує видобуток та виробництво торф`яної продукції, і не являється самостійним суб`єктом господарської діяльності. Пунктом 5.2 даного Положення передбачено, що призначення та звільнення директора Філії здійснюється директором ДП Чернігівторф за письмовим погодженням з Фондом державного майна. Інші провідні та відповідальні працівники Філії призначаються і звільняються директором Філії (а.с.59-63).

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є керівником Первинної профспілкової організації Управління Державного підприємства Чернігівторф (а.с.23).

Наказом №3 від 18.01.2024 року в.о. директора ДП Чернігівторф В.В. Тітаренко затверджена організаційна структура ДП Чернігівторф, в тому числі, філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф з переліком відділів, посад, професій (а.с.64,65).

Згідно із штатним розписом керівників, спеціалістів, службовців філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф, введеного в дію з 01.01.2024 року, посада головний інженер належить за кодом Класифікатора професій ДК 003:2010 - 1223.1 до професійної групи Головні фахівці - керівники виробничих підрозділів у будівництві (а.с.66).

Відповідно до посадової інструкції головного інженера філії Смолинський торфозавод №2 від 10.01.2024 року, затвердженої в.о. директора ДП Чернігівторф В.В. Тітаренко, головний інженер належить до професійної групи Керівники, код КП-1210.1, приймається на роботу і звільняється з роботи наказом директора ДП Чернігівторф за погодженням з Фондом державного майна України. Головний інженер є першим заступником директора філії і несе відповідальність за результати та ефективність виробничої діяльності філії, безпосередньо підпорядковується директору філії та директору підприємства.

Згідно із доповідною запискою від 27.02.2024 року, заступник директора ДП Чернігівторф ОСОБА_5 просив в.о. директора Чернігівторф Тітаренка В.В. вжити заходів щодо підписання ОСОБА_1 посадової інструкції та її виконання, провести службове розслідування щодо виконання головним інженером посадових обов`язків (а.с.71).

Розпорядженням в.о. директора ДП Чернігівторф Тітаренка В.В. №11 від 05.03.2024 року зобов`язано головного інженера філії Смолинський торфозавод надати письмове пояснення та вказати причини непідписання своєї посадової інструкції (а.с.73).

07.03.2024 року було складено акт про відмову надання письмового пояснення, зокрема, пояснення щодо відмови від підписання своєї посадової інструкції, ОСОБА_1 не надав (а.с.72).

Директором філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф Огієнко В.В. на ім`я в.о. директора Чернігівторф Тітаренка В.В. складалися доповідні №4 від 17.01.2024 року та №32 від 03.04.2024 року про те, що сезон видобутку фрезерного торфу та ремонт брикетного цеху під загрозою зриву, по доповідним жодного питання не вирішено, також зазначався перелік робіт, необхідних для підготування до сезону видобутку сировини та зазначалося, що спланувати вартість матеріальних затрат неможливо, так як техніка та обладнання виходить з ладу внепланово (а.с.24,25-26).

За підписом директора філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф ОСОБА_4 вих. №26 від 11.03.2024 року, на ім`я в.о. директора ДП Чернігівторф ОСОБА_7 складений план підготовки до сезону видобутку фрезерного торфу та капітального ремонту брикетного цеха (а.с.28,93).

Листом №10-47-7120 від 15.03.2024 року Фонд державного майна України не заперечував щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади головного інженера Філії (а.с.91).

Актом від 24.04.2024 року засвідчено, що колектив філії Смолинський торфозавод ознайомлений із наказом про звільнення головного інженера філії ОСОБА_1 (а.с.92).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що при винесенні наказу про звільнення позивача №28-к від 23.04.2024 року відповідачем не доведено, що мало місце одноразове, не триваюче, грубе порушення конкретних трудових обов`язків позивача, не доведено наявність причинного зв`язку між невиконанням позивачем трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення, який саме прибуток був неотриманий ДП Чернігівторф, як зазначено в наказі №28-к від 23.04.2024 року. Суд першої інстанції зазначив, що не враховано відповідачем ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну позивачем шкоду, у разі наявності такої, обставин, за яких вчинено можливий проступок і попередню роботу працівника; відповідачем не доведено порушення позивачем саме трудових обов`язків. Крім цього, суд першої інстанції зауважив, що ОСОБА_1 є керівником зареєстрованої Первинної профспілкової організації Управління Державного підприємства Чернігівторф з 25.05.2017 року, і на його звільнення необхідна була згода загальних зборів профспілки, але звільнення позивача із профспілковою організацією узгоджено не було. Зважаючи на встановлені вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що в ході судового розгляду даної справи відповідач не довів наявності підстав для звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 статті 41 КЗпП України, у зв`язку з чим, позивач підлягає поновленню на раніше займані посаді, та на його користь із відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.04.2024 року до дня поновлення на роботі, і саме у межах заявлених позовних вимог, у розмірі 110 925 грн. 55 коп.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги Державного підприємства Чернігівторф відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року про необхідність поновлення позивача на роботі, як незаконно звільненого, є необґрунтованим та таким, що не відповідає завданням цивільного судочинства та фактичним обставинам справи, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що зі змісту наказу про звільнення ОСОБА_1 №28-к від 23.04.2024 року вбачається, що головний інженер філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф не виконав розпорядження керівництва підприємства та не надав інформацію щодо детального плану заходів проведення підготовки до видобутку фрезерного торфу весняно-літнього періоду 2024 року. 03.04.2024 року заступником директора ДП Чернігівторф Калиніним С.В. на ім`я в.о. директора ДП Чернігівторф ОСОБА_7 було подано службову записку, в якій пропонувалося зобов`язати головного інженера ОСОБА_1 надати план заходів щодо проведення підготовки до видобутку фрезерного торфу весняно-літнього періоду. На відповідному службовому листі від 03.04.2024 року директором ДП Чернігівторф було проставлено резолюцію, відповідно до якої, ОСОБА_4 , як директор філії Смолинський торфозавод, була зобов`язана організувати подання головним інженером філії ОСОБА_1 вказаного плану заходів в строк до 08.04.2024 року. ОСОБА_1 , будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, підтвердив той факт, що він був ознайомлений з вказаною службовою запискою та обізнаний щодо необхідності подання такого плану у відповідний строк. Проте, як зазначив ОСОБА_1 , він відмовився від виконання будь-яких вказівок директора ДП Чернігівторф, оскільки продовжує наполягати на тій позиції, що він підпорядкований виключно директору філії, i не зобов`язаний виконувати вказівки директора ДП Чернігівторф, та вкотре наголосив, що він не погоджується із новою посадовою інструкцією, не збирається її виконувати, хоча i ознайомлений з її змістом, як i не збирається виконувати вказівки директора ДП Чернігівторф, а лише директора Філії. 13.04.2024 року на ім`я директора ДП Чернігівторф надійшла доповідна записка від заступника директора ДП Чернігівторф Калиніна С.В., в якій зазначено про невиконання ОСОБА_1 свого обов`язку щодо надання плану заходів проведення підготовки до видобутку фрезерного торфу та про необхідність притягнення його до відповідальності. За доводами апелянта, матеріалами даної справи підтверджується: бездіяльність ОСОБА_1 та неналежне виконання покладених на нього трудових обов`язків, які виразилися у невчиненні конкретних дій, а саме, ненадання інформації детального плану заходів проведення підготовки до видобутку фрезерного торфу весняно-літнього періоду 2024 року, і про обізнаність необхідності виконання вказаної роботи та фактичне її невиконання не заперечувалося позивачем та підтверджувалося під час його допиту в якості свідка; вина працівника, яка виразилася у формі умислу із надуманих підстав, оскільки у кожних своїх поясненнях позивач не заперечує факт невиконання ним певних дій, проте, відмовляється з підстав непогодження зі змістом нової посадової інструкції, жодних підтверджень належними доказами наявності поважних причин для невиконання позивачем своїх обов`язків, матеріали справи не містять; наявність причинного зв`язку між бездіяльністю i порушенням та неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Апелянт стверджує, що наявні всі складові дисциплінарного проступку. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що позивача було звільнено не за одноразове грубе порушення, а за триваюче порушення, а саме, за нібито неподання вказаного плану заходів за період із початку своєї роботи по день звільнення. Вказане спростовується безпосередньо, як доповідними записками ОСОБА_5 , в яких йдеться мова виключно про план заходів на 2024 рік, так i самим змістом оскаржуваного наказу, в якому чітко назначено, що план мав бути поданий на весняно-літній період 2024 року. За доводами апелянта, твердження суду першої інстанції про інші періоди та триваюче порушення, є безпідставним та не ґрунтується на жодних фактичних обставинах справи та письмових доказах, які містяться в матеріалах даної справи. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про незаконність звільнення позивача у зв`язку із недоведенням відповідачем факту завдання реальної дійсної шкоди (про розмір прибутку, який було втрачено). Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності не має значення, чи призвів вчинений ним дисциплінарний проступок до настання реальних негативних наслідків - для накладення дисциплінарного стягнення цілком достатньо фіксації самого факту винного вчиненого працівником порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами: 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями: 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Безпосередні обов`язки працюючих закріплені в статті 139 КЗпП України та правилах внутрішнього трудового розпорядку. Конкретні завдання та обов`язки працівника, його права та відповідальність закріплюються у посадовій інструкції. Саме за невиконання або неналежне виконання працівником з його вини таких трудових обов`язків може настати дисциплінарна відповідальність цього працівника.

Як вбачається із матеріалів справи, посадова інструкція головного інженера була затверджена 10.01.2024 року в.о. директора ДП Чернігівторф Тітаренко В.В. У даній посадовій інструкції зазначено, що відповідно до п.1, посада головного інженера належить до професійної групи Керівники, код КП - 1210.1; згідно п.2 - головний інженер філії приймається на роботу і звільняється з роботи наказом директора ДП Чернігівторф за погодженням з Фондом державного майна; відповідно до п.3 - головний інженер є першим заступником директора філії і несе відповідальність за результати та ефективність виробничої діяльності філії; згідно п.4 - головний інженер безпосередньо підпорядковується директору філії та директору підприємства. Відмова позивача від підписання посадової інструкції, з якою позивач не погодився, була зафіксована актом від 07.03.2024 року, про що також свідчить лист позивача із зауваженнями від 06.03.2024 року, і вказані обставини не заперечувались сторонами даного спору в ході розгляду даної справи.

Згідно роз`яснень п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 року №9, на підставі п.1 ч.1 статті 41 КЗпП України, за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити із характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Таким чином, звільнення керівника підприємства або іншої посадової особи, відповідно до п.1 ч.1 статті 41 відображає обов`язкові складові особливості, які відмежовують цю підставу звільнення від усіх інших: 1) факт порушення трудових обов`язків, 2) дотримання порядку (строку) застосування дисциплінарного стягнення, 3) спеціальний суб`єкт дисциплінарної відповідальності, який займає керівну посаду, 4) грубий характер порушення, 5) дисциплінарне стягнення повинно бути застосовано уповноваженим органом, 6) одноразовість порушення.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати порушення трудових обов`язків грубим, необхідно враховувати декілька факторів, а саме: 1) важливість наслідків порушення для підприємства, включаючи розмір завданих збитків або штрафів; 2) фактичні обставини, за яких відбувся проступок, такі як повторність дій або мотиви, що підтверджують неповагу до держави та суспільства; 3) характер проступку, який може впливати на різні правові аспекти, такі як конституційні права громадян.

При цьому, оцінка грубості порушення є суб`єктивною, яку спочатку визначає сам роботодавець, а потім суд на підставі об`єктивних доказів. В наказі про звільнення роботодавець повинен чітко аргументувати зміст та тяжкість самого порушення. Така підстава звільнення, як неналежне управління суб`єктом господарювання, є неналежною. Зміст порушення повинен бути докладно описаний. Якщо керівник підприємства здійснював неналежне управління підприємством протягом тривалого часу, то його діяння буде важко визнати грубим порушенням, оскільки останнє має ознаки одноразовості та обмежено в часі.

Якщо порушення має тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, це не дає підстав для звільнення керівника за п. 1 ч. 1 статті 41 КЗпП України.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15.04.2019 року у справі №461/605/18, провадження №61-3017св19.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного позивачем наказу про звільнення ОСОБА_1 №28-к від 23.04.2024 року (а.с.11-13), головний інженер філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф Страхов А.Л. не виконав розпорядження керівництва підприємства та не надав інформацію щодо детального плану заходів проведення підготовки до видобутку фрезерного торфу весняно-літнього періоду 2024 року, а саме: - графіку виконання робіт; - кількості та виду техніки, яка буде задіяна в підготовчому сезоні; - технічного стану техніки; - переліку та вартості проведення необхідності ремонтних робіт; - кількості ПММ для забезпечення планових завдань. У даному наказі також вказано: … Від виконання своїх трудових обов`язків ОСОБА_1 самоусунувся, про що свідчить відмова від підпису посадової інструкції головного інженера. Грубе порушення ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків з прямим умислом унеможливлює підрахунок економічної витратної частини всіх видів робіт та тягне за собою зрив підготовки до сезону видобутку торфу, що в свою чергу тягне за собою недоотримання підприємством прибутків. Вказаним наказом відповідача звільнено ОСОБА_1 , головного інженера філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф, 23.04.2024 року у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, відповідно до ч.1 п.1 статті 40 КЗпП України.

Важливою умовою застосування п.1 ч.1 статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі, вчинену саме разово (одну дію або бездіяльність). Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити перелік або систему порушень, за які був звільнений керівник, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. Обов`язковою умовою визнання діянь працівника, як порушення трудових обов`язків є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв`язку між порушенням і його наслідком.

Надаючи оцінку оскаржуваному наказу про звільнення позивача №28-к від 23.04.2024 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що мало місце одноразове, нетриваюче грубе порушення конкретних трудових обов`язків позивача, не доведено наявність причинного зв`язку між невиконанням позивачем трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення, не вказано, який саме прибуток був неотриманий ДП Чернігівторф, як про це зазначено в наказі №28-к від 23.04.2024 року. Суд першої інстанції також вказав, що відповідачем не враховано ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну позивачем шкоду, у разі наявності такої, та обставини, за яких вчинено можливий проступок і попередню роботу працівника.

За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, і відповідно, позивача ОСОБА_1 необхідно поновити на роботі в Філії Смолинський торфозавод Державного підприємства Чернігівторф на посаді головного інженера Філії Смолинський торфозавод Державного підприємства Чернігівторф.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного вище висновку рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року, оскільки даний висновок суду узгоджується із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем було пропущено місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення, для звернення до суду із позовом про поновлення на роботі, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року, оскільки вони спростовуються матеріалами даної цивільної справи. А саме, як вбачається із матеріалів справи, наказом №23-к від 23.04.2024 року ДП Чернігівторф ОСОБА_1 звільнено з посади головного інженера філії Смолинський торфозавод ДП Чернігівторф, у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, відповідно до частини 1 пункту 1 статті 41 КЗпП України (а.с.11-12), а із позовом до Державного підприємства Чернігівторф про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 звернувся до суду 23.05.2024 року, згідно відмітки Укрпошти на поштовому конверті (а.с.35). Тобто, строк звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 не пропущено.

Разом з тим, апеляційний суд вважає помилковим посилання суду першої інстанції на ту обставину, що для звільнення ОСОБА_1 була необхідна згода загальних зборів профспілки, оскільки позивач є керівником зареєстрованої Первинної профспілкової організації Управління Державного підприємства Чернігівторф з 25.05.2017 року. Оскільки, виходячи із приписів статті 43 КЗпП України, яка регламентує розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), попередня згода профспілкової організації на звільнення працівника за п.1 ч.1 статті 41 КЗпП України, а саме, як було звільнено позивача, чинним Законодавством не вимагається. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказане вище помилкове посилання суду першої інстанції не є підставою для скасування оскаржуваного рішення від 13.11.2024 року та для відмови у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Державного підприємства Чернігівторф, необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13.11.2024 року, змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови апеляційного суду.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 статті 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці, за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, суд першої інстанції погодився із наданим позивачем відповідним розрахунком, і дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за хронологічний період з 24.04.2024 року до дня поновлення на роботі, і саме у межах заявлених позовних вимог (а.с.119-120), у розмірі 110 925 грн. 55 коп.

З даного приводу необхідно зазначити наступне.

У пункті 164.6 статті 164 Податкового кодексу України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Системний аналіз пункту 3 Порядку №100 та пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

При цьому, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків).

Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.12.2021 року у справі №9901/407/19, провадження №11-43заі21, та із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 18.07.2018 року у справі №359/10023/16-ц та від 07.10.2020 року у справі №523/14396/19.

Рішенням суду першої інстанції від 13.11.2024 року стягнуто із Державного підприємства Чернігівторф на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110 925 грн. 55 грн. (абзац третій резолютивної частини рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13.11.2024 року). При цьому, судом першої інстанції необгрунтовано не вказано про необхідність утримання із цієї суми встановлених законодавством України податків і зборів.

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд вважає за необхідне викласти третій абзац резолютивної частини рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13.11.2024 року у наступній редакції:

Стягнути з Державного підприємства Чернігівторф (14037, м. Чернігів, вул. Громадська, 35, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110 925 (сто десять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 55 коп., із утриманням із цієї суми встановлених законодавством України податків і зборів.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13.11.2024 року, підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Чернігівторф - задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 листопада 2024 року, змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови апеляційного суду.

Викласти третій абзац резолютивної частини рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 листопада 2024 року у наступній редакції:

Стягнути з Державного підприємства Чернігівторф (14037, м. Чернігів, вул. Громадська, 35, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110 925 (сто десять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 55 коп., із утриманням із цієї суми встановлених законодавством України податків і зборів.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 листопада 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 17.03.2025 року.

Головуючий: Судді: