Справа № 715/4298/24
Провадження № 2/715/129/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Григорчака Ю.П.

секретар судового засідання Соломян О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Чагорська сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - Чагорська сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів, посилаючись на те, що 01 червня 2021 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14.11.2022 року даний шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач ніяким чином не цікавиться життям та інтересами дитини. Всі питання щодо виховання малолітньої доньки вона змушена вирішувати самостійно без участі та підтримки з боку батька, дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. У зв`язку із вище викладеним вона звернулася до Глибоцького районного суду Чернівецької області із позовною заявою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та стягнення аліментів. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2024 року її позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 700 (дві тисячі сімсот) гривень на дитину щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 05 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме про необхідність брати участь у її вихованні та утриманні і покладено на орган опіки та піклування Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Однак з моменту прийняття рішення ОСОБА_2 не змінив свого ставлення до ОСОБА_3 , ігнорує її потреби, не спілкується з нею, не цікавиться її духовним та фізичним розвитком, уникає зустрічі. На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с. Бояни Чернівецького району Чернівецької області, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 2 700,00 грн. на 1/4 частку всіх видів його доходів.

В судовому засіданні, яке відбулося 03 березня 2025 року, ОСОБА_1 вказала, що з моменту ухвалення рішення, яким ОСОБА_2 було попереджено про необхідність зміни поведінки відносно дочки ОСОБА_3 він продовжує уникати виконання своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_2 не спілкується з ОСОБА_3 , не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, як духовним так і фізичним. Більше того, ОСОБА_2 здійснює перешкоди у вихованні ОСОБА_3 , оскільки не дає згоди на зміну місця реєстрації ОСОБА_3 , у зв`язку із чим вона не має змоги забезпечити безкоштовне навчання у ЗДО по місцю свого проживання.

В судове засідання, яке призначене на 14 березня 2025 року, ОСОБА_2 не з`явилася, її представник адвокат Мигалатюк А.В. направив до суду клопотання, в якому просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Вівчар Р.Г. в судовому засіданні яке відбулося 03 березня 2025 року, вказав, що ОСОБА_2 має намір виконувати свої батьківські обов`язки та хоче спілкуватися з ОСОБА_3 , однак не має змоги це робити у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та мобілізації, наявністю на дорогах блокпостів, у зв`язку із чим він не може покидати місце свого проживання. Крім того, позивачка перешкоджає в спілкуванні відповідача з дитиною. Позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів відповідач визнає в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 адвокат Вівчар Р.Г. 06 березня 2025 року направив до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному, до якої долучив медичний висновок про тимчасову непрацездатність КНП «Новоселицька лікарня», в якому вказано період непрацездатності з 05 березня 2025 року по 10 березня 2025 року. В подальшому ОСОБА_4 13 березня 2025 року, за один день до призначеного судового засідання направив до суду клопотання про повторне відкладення розгляду справи у зв`язку із продовженням перебування на лікарняному, однак не долучив жодних підтверджуючих документів.

Суд розцінює вказану заяву, як свідоме зловживання своїми процесуальними правами та умисними діями, що спрямовані на затягуванням судового процесу та, з огляду на те, що сторонами надані пояснення по суті справи та в судовому засіданні 03.03.2025 року були досліджені докази, приходить до висновку про можливість завершення судового розгляду та ухвалення рішення.

Представник третьої особи Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не провідує дитину, жодним чином не займається її вихованням та не цікавиться її розвитком. Більше того, їм відомо, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 в питанні зміни реєстрації місця проживання дитини, у зв`язку з чим позивачка змушена оплачувати відвідування дитиною ЗДО. Крім того, їй достовірно відомо, що позивачка не чинить жодних перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з дитиною.

Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14.11.2022 року шлюб, зареєстрований 01 червня 2021 року у виконавчому комітеті Боянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 6 - розірвано.

Згідно довідки №01-20/103 від 26.12.2024 року, яка видана закладом дошкільної освіти (дитячий садок) №55 «Мрія» Чернівецької міської ради, за час перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в ЗДО №55 «Мрія» її батько ОСОБА_2 жодного разу не з`являвся і не цікавився життям дитини.

Відповідно до характеристики №1580 від 30.12.2024 року, яка видана Чагорською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 . Освіта повна загальна середня. Розлучена. Має на утриманні та вихованні одну малолітню доньку. На даний час здійснює догляд за дитиною до 3-х років. Веде здоровий спосіб життя. За характером спокійна та врівноважена, доброзичлива, в спілкуванні з навколишніми ввічлива. В селі користується авторитетом і довірою серед односельчан. Тільки позитивні відгуки. За час проживання в селі Молодія характеризується позитивно. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася. Скарг на неї з боку жителів села не надходило.

Згідно із медичною випискою КНП «Міська дитяча поліклініка» Чернівецької міської ради, Чернівецької області, м. Чернівці, проспект Незалежності, 109 від 26.12.2024 року, ОСОБА_1 соматично здорова. Фізичний і нервово - психічний розвиток дитини від народження до сьогоденного часу відбувається згідно віковим нормам. Дитина лише у супроводі матері ОСОБА_1 регулярно відвідує щомісячні профілактичні огляди в лікаря - педіатра ОСОБА_8 , рекомендації лікаря виконують в повному обсязі. Щеплення проведенні в термін, відповідно до календаря щеплення. Соціально - побутові умови проживання дитини задовільні. На даний момент дитина соматично здорова, на «Д» обліку у спеціалістів не знаходиться.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов №689 від 04 липня 2024 року, виданого Чагорською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У житлового будинку по АДРЕСА_1 окрім ОСОБА_1 також зареєстровані та проживають: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 донька; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 мати; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 батько. Житловий будинок 1991 року побудови. Загальна площа житлового будинку 95,9 м.кв., житлова площа 52,9 м.кв., житлових кімнат 3 (три). Будинок газифікований. За господарством рахується земельна ділянка загальною площею 0,2252 га, із них: 0,0813 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель; 0,1439 га - для ведення особистого селянського господарства. Матеріально побутові умови проживання ОСОБА_1 задовільні.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 700 (дві тисячі сімсот) гривень на дитину щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 05 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме про необхідність брати участь у її вихованні та утриманні і покладено на орган опіки та піклування Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Висновком органу опіки та піклування Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, затвердженим рішенням виконавчого комітету сільської ради від 07.02.2025 року №10-2/2025, вирішено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі ЄСПЛ звернув увагу на те, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином, зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього (§ 52). Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини (§ 54). Існуючі сімейні зв`язки між подружжям і дітьми, про яких вони фактично піклуються, зумовлюють захист відповідно до Конвенції. Більш того, якщо минув значний проміжок часу з того моменту, як дитина жила разом зі своїми біологічними батьками, то інтерес цієї дитини в тому, щоб його de facto сімейна ситуація знову не змінилася, може домінувати над інтересами батьків, щоб їх сім`я возз`єдналася (§ 55).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Особливістю даної справи, є те, що позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав вдруге. У такому разі позивачка має надати докази на підтвердження того, що після ухвалення рішення про відмову в позбавленні батьківських прав (яке ґрунтувалося на висновку про те, що позбавлення таких прав є крайнім заходом впливу на відповідача) відповідач не змінив ставлення до виховання дитини, батьківські обов`язки й надалі не виконує. Водночас відповідач має надати докази на підтвердження зміни його ставлення до виконання батьківських обов`язків, існування об`єктивних перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

ОСОБА_1 , як на підставу позову посилалася на те, що у 2024 році вона вже зверталася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , після ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні позову поведінка відповідача жодним чином не змінилася. ОСОБА_2 не бере будь-якої участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, стан здоров`я, не намагається зустрічатися та спілкуватися з донькою, не вітає її з днем народження, не бере добровільної участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, на підтвердження чого надала письмові докази.

На спростування зазначених доводів позовної заяви ОСОБА_2 надав відзив, в якому вказав, що йому здійснюють перешкоди у спілкування з донькою ОСОБА_3 , однак не надав суду будь-яких доказів реального існування таких перешкод.

Суд також враховує, що про ухилення одним з батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може свідчити не лише ненадання матеріального забезпечення кимось із батьків, але й брак спілкування, моральної та психологічної підтримки дитини, нездійснення участі у вихованні та розвитку дитини, незабезпечення потрібним харчуванням та лікуванням тощо.

У даній справі позивач навела численні посилання на те, що ОСОБА_2 не змінив ставлення до виконання батьківських обов`язків, контакту з дитиною не налагодив і не вживав жодних заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, не цікавиться її станом здоров`я, не виявляє будь-якої турботи про дитину, не надає матеріальної підтримки в добровільному порядку, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідач не надав доказів, щодо зміни своєї поведінки після ухвалення рішення суду від 29 серпня 2024 року про відмову в позбавленні батьківських прав, належного виконання ним батьківських обов`язків, а так само на підтвердження наявності об`єктивних перешкод у спілкуванні з донькою, бажання брати участь у вихованні ОСОБА_3 .

Лише той факт, що ОСОБА_2 не визнав позов та висловив бажання брати участь у вихованні дитини не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, оскільки позов про позбавлення його батьківських прав пред`явлено до нього вже вдруге, а він не надав доказів, які б свідчили про дійсну зміну його ставлення до виконання батьківських обов`язків. При цьому посилання представника відповідача на неможливість останнім здійснювати батьківські обов`язки через воєнний стан в державі та острах бути затриманим на блокпостах є такими, що не заслуговують на увагу в контексті з`ясування причин не виконання батьківських обов`язків.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 (провадження № 61-46449св18), згідно з якими: «Самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи».

Також у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20) зроблено такий висновок: «[…] Лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. […] Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав».

Суд вважає обґрунтованим врахувати зазначені висновки у справі, що розглядається, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а відтак вирішення питання про його застосування потребує з`ясування низки обставин, які характеризують дотримання батьками своїх обов`язків з виховання дитини. З урахуванням наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, саме лише заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав.

Суд дійшов переконання, що у такій правовій ситуації, коли є рішення суду (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного із батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого із батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду інакшим є розподіл тягаря доведення між сторонами. То ж саме другий із батьків дитини під час звернення повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Вище викладені висновки узгоджуються із правовою позицією викладено у постанові Верхового Суду від 23 листопада 2022 року у справі №149/2510/21.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що вихованням дитини займається виключно мати ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 з дитиною не спілкується.

Дослідженими судом доказами підтверджується відсутність піклування з боку ОСОБА_2 про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, лікування, підготовку до самостійного життя, відсутність інтересу батька до внутрішнього світу дитини протягом тривалого часу, впродовж якого формувались фізичні особливості та психологічні риси дитини.

Суд бере до уваги, що сформована ОСОБА_2 модель поведінки щодо дитини є добровільно обраною ним та не продиктована життєвими обставинами та останній слідує такій моделі з часу народження дитини.

Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення ОСОБА_2 від обов`язків по вихованню дитини та, з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до ОСОБА_2 вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Як вбачається з ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2024 року становить 3 196 грн. Крім того, суд враховує потреби дитини та витрати на задоволення цих потреб, які істотно зросли. Вище встановлене в своїй сукупності свідчить про можливість зміни судом способу стягнення аліментів. При визначенні розміру частки доходів, які стягуватимуться в рахунок аліментів, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів, стан здоров`я дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 81, 88, 174, 209, 212-215, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця с. Бояни Чернівецького району Чернівецької області, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Змінити спосіб стягнення аліментів із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця с. Бояни Чернівецького району Чернівецької області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 2 700 (дві тисячі сімсот) гривень щомісячно на 1/4 частину всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Попередньо виданий виконавчий лист згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2024 року у справі №715/2245/24 після набрання рішенням суду законної сили від виконання відкликати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: