Провадження №: 2/755/4756/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

у с т а н о в и в :

23.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог, просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь частину вартості проведених ремонтно-будівельних робіт (невід`ємних поліпшень) квартири АДРЕСА_1 в сумі 879691,24 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь частину вартості автомобіля Мазда, 2018 року випуску (номер кузова НОМЕР_1 ), який зареєстрований за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 5494,00 дол. США;

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь частину коштів витрачених не в інтересах сім`ї за період з 17.06.2020 року по 17.06.2023 року в сумі 1842611,70 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь частину вартості проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 в сумі 509889,29 грн.

- визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 : садовий будинок АДРЕСА_3 » садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт»; земельну ділянку, загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером :03:001:0273 та земельну ділянку, загальною площею 0,0487 га з кадастровим номером :03:001:0438.

Вимоги позовної заяви, з урахуванням змісту заяв про збільшення розміру позовних вимог, мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.10.2004 року, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2023 року. Від шлюбу колишнє подружжя має спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 15.10.2005 року по 17.06.2023 року колишнє подружжя проживало разом в належній ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності кв. АДРЕСА_1 . З 01.01.2009 року у вказаній квартирі проживало виключно подружжя зі своєю спільною дитиною. У 2008-2010 роках подружжям за спільні кошти було проведено капітальний ремонт квартири та придбане необхідне обладнання. Ремонт закінчено у 2009 році і невід`ємні покращення квартири є власністю обох з подружжя. Згідно висновку експерта від 20.06.2023 року вартість невід`ємних поліпшень квартири становить 1759382,48 грн. ОСОБА_1 власною працею та грошовими коштами приймав участь у збільшення вартості належної ОСОБА_2 квартири. 18.06.2021 року ОСОБА_2 без погодження з чоловіком розпорядилась спільними коштами в сумі 10988 дол. США оплативши покупку автомобіля Мазда, 2018 року випуску (номер кузова НОМЕР_1 ), який було зареєстровано за її сином ОСОБА_3 (дата реєстрації ТЗ 16.11.2021 року). Крім того, за час шлюбу подружжя набуло грошові кошти, які за спільною домовленістю було розміщено на банківських рахунках ОСОБА_2 . Усього за час шлюбу подружжя володіло грошовими коштами у різних банківських установах на зальну суму близько 60000,00 дол. США. ОСОБА_2 витратила не в інтересах сім`ї кошти на купівлю власному синові автомобіля, без дозволу чоловіка здійснювала зняття готівки у дол. США та гривнях починаючи з 2020 року, а з березня 2022 року ОСОБА_2 перебуває за кордоном. Під час шлюбу у спільну сумісну власність було придбано кв. АДРЕСА_2 . Придбана квартира була неблагоустроєною та відповідно непридатною для проживання. Після виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 , останній розпочав проводити капітальний ремонт у спільній квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 пропонував ОСОБА_2 добровільно врегулювати питання проведення ремонту у спільній квартирі, інакше він буде вимушений звернутись до суду з вимогою про стягнення частини вартості проведених ремонтних робіт. ОСОБА_1 надсилав на електронну пошту ОСОБА_2 повідомлення про початок ремонтних робіт та всі документи щодо вартості закуплених матеріалів та вартості виконаних робіт і пропонував сплатити половину коштів, однак жодної відповіді не отримав. ОСОБА_2 достовірно знала про всі повідомлення, листи, пропозиції і заперечень не висловлювала, а на теперішній час відмовляється сплачувати половину коштів витрачених ОСОБА_1 на ремонт спільної квартири. Обґрунтовуючи вимоги про визнання двох земельних ділянок та садового будинку особистою приватною власністю ОСОБА_1 посилається на те, що одна земельна ділянка була набута за договором дарування, а інша набута шляхом безоплатної приватизації. Садовий будинок ОСОБА_1 побудував ще у 2000 році, як член садівничого товариства за особисті кошти. Право власності на садовий будинок зареєстроване у 2012 році, але оскільки будинок споруджено у 2000 році за діючим на той час законодавством він фактично належав садівничому товариству, а ОСОБА_1 фактично приватизував його, поскільки він був споруджений на приватизованій ним у 2005 році земельній ділянці. На той час виникнення права власності не залежало від проведення державної реєстрації. У період перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 знімала зі своїх банківських рахунків в АТ «Райффазен Банк» готівкові кошти та здійснювала переказ коштів невідомим отримувачам. Ці кошти витрачені ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, подружжям не було здійснено жодного цінного придбання, а тому з неї має бути стягнуто половину вказаних коштів на користь ОСОБА_1 , що становить 1842611,70 грн. При здійсненні розрахунку коштів витрачених не в інтересах сім`ї ОСОБА_1 врахував лише ті кошти, які знімались готівкою, а також перераховувались безготівково невідомим отримувачам.

Суд зазначає, що у первісній редакції позову ОСОБА_1 містилась вимога про стягнення з ОСОБА_2 на його користь частини вкладень у банківських установах станом на 17.06.2023 року, але в подальших заявах про збільшення розміру позовних вимог така вимога відсутня і сторона ОСОБА_1 у заявах про збільшення розміру позовних вимог просила розглядати позов саме згідно вимог викладених у заявах про збільшення розміру позовних вимог. Відтак вбачається, що сторона ОСОБА_1 фактично відмовилась від зазначеної вище вимоги до ОСОБА_2 , відповідно суд такої вимоги не розглядає.

Ухвалою суду від 28.08.2023 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 20.09.2023 року за клопотанням представника ОСОБА_1 призначено проведення розгляду справи в режимі відеоконференції.

20.09.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому представник ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 2005 року по 2023 рік був зареєстрований та проживав у квартирах, які належать особисто ОСОБА_2 і при цьому ігнорував оплату комунальних послуг. Коли ОСОБА_2 разом зі спільною дитиною сторін виїхали з м. Києва ОСОБА_1 продовжував проживати в кв. АДРЕСА_1 , не сплачував комунальні послуги та накопичував борг. Також ОСОБА_1 користувався гаражним боксом належним ОСОБА_2 за користування яким також внесків не сплачував. ОСОБА_2 від свого батька успадкувала, зокрема, гроші та тревел чеки в доларах і євро, тож ремонт в кв. АДРЕСА_1 , проводився в тому числі за вказані кошти. Також мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5 вкладала власні кошти в ремонт квартири та кошти успадковані від чоловіка, оскільки була співвласницею квартири. Повністю ОСОБА_2 набула у власність вказану квартиру ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якій сторони, їх спільна донька та син ОСОБА_2 від першого шлюбу почали жити влітку 2010 року. Після переїзду та до 2012 року в квартирі був здійснений поточний ремонт та здійснене облаштування для комфортного проживання родини. Тобто ремонту більше 12 років і у зв`язку з проживанням в квартирі, ремонт зазнав фізичного зносу. Після виїзду ОСОБА_2 та спільної дитини сторін з м. Києва 25.02.2022 року, ОСОБА_1 до 27.08.2023 року проживав в квартирі, змінив замки і не надавав доступу до неї, а також викрав з квартири техніку, меблі, облаштування тощо, пошкодив меблі, вирвав розетки та бра. Додані до позовної заяви ОСОБА_1 чеки та договори не підтверджують, що вказані у них товари були придбані і використані саме для проведення ремонтних робіт у кв. АДРЕСА_1 . Щодо поданого ОСОБА_1 висновку з приводу вартості невід`ємних поліпшень, сторона ОСОБА_2 вказує, що експертиза проведена на підставі невстановлених документів та в ній зазначено, що експертиза наданих замовником документів на предмет визначення та достовірності не проводилась, відповідальність за достовірність усіх наданих вихідних даних несе замовник, а розрахунки проводились за аналогічними даними. Стягнення частини вартості ремонтних робіт не є належним способом захисту, істотності збільшення вартості майна не доведено, а також не доведено вкладання в ремонт особистих коштів ОСОБА_1 чи його власної праці. ОСОБА_1 не довів, що саме спільні кошти були витрачені на придбання автомобіля, який зареєстрований за сином ОСОБА_2 від першого шлюбу. ОСОБА_1 було відомо про купівлю авто в інтересах сім`ї і в подальшому син ОСОБА_2 повернув їй кошти за придбаний автомобіль. Крім того, автомобіль завжди використовувався в інтересах сім`ї, на ньому син ОСОБА_2 возив свою сестру та маму. ОСОБА_1 не зазначив фактів витрачання колишньою дружиною коштів не в інтересах сім`ї, без його дозволу, а наводяться лише припущення. На ОСОБА_2 не може бути перекладено обов`язок доводити те, що зароблені нею з 2005 року кошти витрачались в інтересах сім`ї. У рішення суду про розірвання шлюбу встановлено, що з квітня 2019 року сторони мають окремий бюджет. Крім того, всі витрати по утриманню спільної дитини несе ОСОБА_2 , яка разом із нею проживає у Великій Британії. Стосовно перебування на депозитному рахунку ОСОБА_2 10000,00 дол. США, то ці кошти є її особистою приватною власністю, які були отримані за договором купівлі-продажу належної ОСОБА_2 квартири від 03.03.2021 року. Жодні інші депозитні рахунки відсутні.

20.09.2023 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, у якому ОСОБА_2 просить:

- визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_2 ;

- визнати за нею право власності на частину садового будинку АДРЕСА_3 садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт»;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером :03:001:0273;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0487 га з кадастровим номером :03:001:0438;

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля AUDI Q7, 2012 року випуску, в розмірі 489105,00 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля AUDI А4, 2011 року випуску, в розмірі 197835,00 грн.

Вимоги зустрічної позовної заяви мотивовано тим, що за час перебування у шлюбі сторонами було набуто два автомобіля, які ОСОБА_1 відчужив без дозволу ОСОБА_2 за договором купівлі продажу від 09.05.2023 року та договором дарування від 16.05.2023 року. Крім того під час шлюбу було набуто квартиру АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 22.10.2013 року, а також садовий будинок. Згідно висновків експертів від 13.09.2023 року, вартість автомобіля AUDI Q7 становить 978210,00 грн., а вартість автомобіля AUDI А4 дорівнює 395670,00 грн. Згідно державного акту від 21.12.2005 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0506 га з кадастровим номером :03:001:0273. 04.02.2014 року за ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0487 га з кадастровим номером :03:001:0438. Вказані земельні ділянки розташовані поряд і на них за час шлюбу та за спільні кошти колишнім подружжям було побудовано спірний садовий будинок АДРЕСА_3 , а тому вказане майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу.

04.10.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив представника ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що сторона ОСОБА_6 підтримує раніше заявлені позовні вимоги і додатково представник зазначає, що ОСОБА_2 не доведено прийняття участі у ремонті кв. АДРЕСА_1 її матір`ю та братом, і спростовується доказами наданими ОСОБА_1 , у тому числі висновком експерта. ОСОБА_1 приймав участь у комунальних витратах та витратах родини, а посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 вкрав з квартири якісь речі не відповідають дійсності. У переважній більшості наданих суду документах є адреса доставки матеріалів та товарів саме до кв. АДРЕСА_1 , що підтверджує здійснення ремонтних робіт. ОСОБА_2 не довела, що витрачені на автомобіль «Мазда» кошти, який був зареєстрований за її сином від першого шлюбу, останній повернув. Самостійно ОСОБА_3 не мав фінансової можливості придбати автомобіль, оскільки жодного доходу не отримував.

10.10.2023 року до суду надійшли заперечення сторони ОСОБА_2 , у яких представник вказує, що ОСОБА_1 не надано первинних документів на придбання матеріалів для ремонту кв. АДРЕСА_1 , а належність поданих документів до ремонтних робіт у вказаній квартирі підтверджується лише словами самого ОСОБА_1 , про що вказано і в поданій стороною ОСОБА_1 експертизі. Згідно експертного висновку від 05.10.2023 року, проведеного за замовленням сторони ОСОБА_2 , встановити вартість проведених ремонтно-будівельних робіт не вбачається можливим. Несення ОСОБА_1 витрат на комунальні послуги, утримання дитини та інші потреби родини нічим не доведено. ОСОБА_1 достеменно було відомо про купівлю автомобіля Мазда, що ним не заперечується і додатково підтверджується тим, що саме ОСОБА_1 надав докази оплати автомобіля. ОСОБА_3 був членом сім`ї колишнього подружжя і автомобіль був придбаний в інтересах сім`ї.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року частково задоволено заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2024 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року скасовано, постановлене нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 01.11.2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 01.11.2023 року частково задоволено заяву представника позивача за зустрічним позовом про забезпечення зустрічного позову.

05.12.2023 року до суду надійшов відзиву на зустрічну позовну заяву зі змісту якого вбачається, що сторона відповідача за зустрічним позовом частково визнає позовні вимоги, а саме щодо поділу в рівних частинах кв. АДРЕСА_2 , стягнення грошової компенсації частини вартості автомобіля AUDI А4 в сумі 197835,00 грн. та стягнення грошової компенсації частини вартості автомобіля AUDI Q7, яка буде встановлена висновком експерта за зверненням ОСОБА_1 . Стосовно вимог про визнання за ОСОБА_2 частини земельних ділянок представник вказує, що одна з земельних ділянок набута ОСОБА_1 за договором дарування, а інша шляхом безоплатної приватизації, тому земельні ділянки є особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Спірний садовий будинок НОМЕР_2 закінчений будівництвом у 2000 році і відповідно до норм діючого на той час законодавства він фактично належав садівничому товариству, і ОСОБА_1 фактично приватизував його у 2012 році. Даний будинок ОСОБА_1 побудував ще у 2000 році, як член садівничого товариства. Відповідач за зустрічним позовом не погоджується з оцінкою автомобіля AUDI Q7, яка була проведена ОСОБА_2 , а тому звернувся до експерта для проведення власної експертизи.

Протокольною ухвалою суду від 25.12.2023 року прийнято до розгляду заяву сторони ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог за первісним позовом.

Ухвалою суду від 25.12.2023 року задоволені клопотання представників сторін про витребування доказів.

19.01.2024 року до суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 на заяву сторони ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, у якому представник просить відмовити у задоволенні додатково заявлених позовних вимог посилаючись на те, що вартість робіт за договором підряду стосовно кв. АДРЕСА_2 становить 1521436,09 грн., такий правочин виходить за межі дрібного побутового, а тому потребував згоди ОСОБА_2 . Договір підряду укладено не в інтересах сім`ї, а в особистих цілях ОСОБА_1 , з метою створення штучних підстав для стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації. В укладенні договору підряду ОСОБА_2 не була зацікавлена, оскільки шлюб вже був розірваний та вона зі спільною дитиною сторін проживає у Великій Британії. Письмової згоди на укладення договору підряду ОСОБА_2 не надавала, про укладення відповідного договору їй не було відомо, участі у ремонтних роботах вона не приймала. Дії ОСОБА_1 є недобросовісними. Садовий будинок НОМЕР_2 був побудований подружжям під час шлюбу за спільні кошти, а тому підлягає поділу в рівних частинах. ОСОБА_1 не надано доказів походження коштів, за які він сам міг збудувати будинок. Стосовно визнання двох земельних ділянок особистою приватною власністю ОСОБА_1 сторона ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні таких вимог посилаючись на те, що такі вимоги не є ефективним способом захисту, не відповідають змісту порушеного права та не забезпечують реального поновлення таких прав у випадку задоволення відповідних вимог.

31.01.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог за підписом представника ОСОБА_1 , у якій представник вказує, що ОСОБА_1 на теперішній час не має іншого житла окрім кв. АДРЕСА_2 , яка була непридатна для проживання. ОСОБА_2 було відомо про проведення у квартирі ремонтних робіт і вона, ні усних, ні письмових заперечень не висловлювала та не забороняла здійснення робіт. Оскільки ОСОБА_1 не було де жити, він розпочав ремонт у квартирі у зв`язку із чим уклав договір підряду. Дві земельні ділянки та садовий будинок відносяться до особистої приватної власності ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 23.02.2024 року прийнято до розгляду другу заяву сторони ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 23.02.2024 року частково задоволене клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів.

Ухвалою суду від 23.02.2024 року задоволене клопотання представника ОСОБА_2 про виправлення описки в ухвалі суду від 25.12.2023 року.

11.03.2024 року до суду надійшов відзив сторони ОСОБА_2 на другу заяву сторони ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, у якому представник щодо стягнення вартості ремонтних робіт у кв. АДРЕСА_2 зазначає, що поняття «поставити до відома» не є тотожнім поняттю «отримати згоду». Матеріали справи не містять згоди ОСОБА_2 на проведення у спірній квартирі ремонту. Відсутні докази наявності домовленості між колишнім подружжям на проведення ремонтно-будівельних робіт у квартирі. У листуванні між колишнім подружжям зазначено, що ОСОБА_2 не надає своєї згоди на проведення ремонту. Сам факт здійснення ремонтних робіт в квартирі, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, не доводить факту виникнення спільного обов`язку щодо повернення коштів, витрачених одним з колишнього подружжя на його здійснення. У ОСОБА_1 є інше житло в м. Запоріжжя та будинок у Запорізькій області. Кошти, які перебували у спільній сумісній власності подружжя і були витрачені під час перебування у шлюбі вважаються такими, що бути витрачені за спільною згодою в інтересах сім`ї. Доказів про використання коштів не в інтересах сім`ї ОСОБА_1 не надано. З власного рахунку ОСОБА_2 задовольняла всі потреби спільної дитини сторін і до теперішнього часу забезпечує дитину проживаючи в Великій Британії. Також ОСОБА_2 знімала готівку в сумі 117525,00 грн. та переводила у фунти стерлінгів для оплати навчання дитини. ОСОБА_2 перераховувала також кошти на картку ОСОБА_1 та оплачувала з рахунку спільні подорожі. Зняту готівку ОСОБА_2 витрачала в інтересах сім`ї, давала ОСОБА_1 кошти на ремонт автомобілів. Всього на ремонт автомобілів було витрачено 478608,32 грн. Страхування автомобілів кожен рік сплачувала ОСОБА_2 , а також оплачувала комунальні послуги, рахунки ОСББ тощо.

03.04.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення представника ОСОБА_1 , у яких представник вказує, що у суму стягнення коштів витрачених не в інтересах сім`ї позивачем за первісним позовом включено лише кошти, які знімались готівкою та перераховувались невідомим отримувачам. За період з 17.06.2020 року по 17.06.2023 року подружжя не здійснювало придбання нерухомого чи цінного рухомого майна, а тому кошти витрачені не в інтересах сім`ї. Представник вказує, що ОСОБА_1 приймав участь у сплаті житлово-комунальних послуг по кв. АДРЕСА_1 , а з листопада 2013 року самостійно сплачував комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_4 . По вказаній квартирі ОСОБА_2 не здійснювала жодних оплат житлово-комунальних послуг.

Протокольною ухвалою суду від 08.04.2024 року прийнято до розгляду третю заяву сторони ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог.

23.04.2024 року до суду надійшли письмові заперечення сторони ОСОБА_2 на третю заяву сторони ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог за первісним позовом, у яких представник вказує, що сторони з березня 2022 року не проживають разом та не ведуть спільного господарства. ОСОБА_2 здійснювала оплату навчання та відпочинку спільної дитини сторін, лише вона здійснювала витрати на дитину, а саме: її навчання у Великій Британії, харчування, одяг, відпочинок, транспорт, медичні послуги, страхування тощо. ОСОБА_2 оплачувала більшість витрат сім`ї: комунальні платежі, гараж, паркінг, витрати на обслуговування автомобілів, харчування, медичні послуги, страхування тощо. Натомість ОСОБА_1 не має жодного офіційного доходу, разом з цим зазначає, що витратив на ремонт кв. АДРЕСА_2 , який здійснює у власних інтересах - 1019778,57 грн. Він постійно поповнює свою картку готівкою і витрачає кошти лише у власних інтересах. Виписка по рахунках ОСОБА_1 за період 17.06.2020 по 17.06.2023 свідчить про те, що витрати в інтересах сім`ї він не здійснював. Під час шлюбу ОСОБА_2 неодноразово переводила кошти на рахунок ОСОБА_1 , а також постійно надавала йому готівкові кошти. З 2020 року ОСОБА_1 майже не мав доходів, тобто під час шлюбу він існував виключно за кошти зароблені ОСОБА_2 ОСОБА_1 не довів витрачання ОСОБА_2 коштів не в інтересах сім`ї.

Ухвалою суду від 20.05.2024 року за клопотанням представника ОСОБА_2 призначений розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року частково задоволено заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення первісного позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.12.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2024 року залишено без змін.

Ухвалою суду від 01.07.2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала вимоги первісного позову з підстав викладених у позовній заяві та інших заявах по суті спору і з процесуальних питань, просить первісний позов задовольнити. Стосовно зустрічного позову сторона ОСОБА_1 визнає вимоги щодо поділу кв. АДРЕСА_2 між колишнім подружжям в рівних частинах та щодо стягнення компенсації по двох автомобілях, але стосовно компенсації по автомобілю Ауді 7 за вартістю визначеною згідно експертизи проведеної на замовлення ОСОБА_1 . В іншій частині зустрічний позов не визнається з підстав викладених у заявах по суті справи.

ОСОБА_1 в судовому засіданні, у якому останній був присутнім особисто, зазначив, що у всьому підтримує свого представника, що ОСОБА_2 казала про відсутність грошей, а сама знімала кошти готівкою та перераховувала їх у невідомому напрямку.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову та заперечує проти задоволення первісного позову з підстав викладених у заявах по суті спору та з процесуальних питань, а також за обставин викладених у письмових дебатах, які приєднано до матеріалів справи.

Суд, вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі письмові і електронні докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст. 1 СК України, сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Статтями 7, 8 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Згідно ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також визнання його недійсним, скасування; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 62 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст. 65 СК України).

Відповідно до положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

За змістом ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст. 368 ЦК України).

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ст. 372 ЦК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

З матеріалів справи убачається, що сторони спору зареєстрували шлюб 15.10.2004 року, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2023 року у справі №755/13078/22 (Т. 1, а.с. 138-139; Т. 2, а.с. 19).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т. 2, а.с. 24).

ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь частину вартості проведених ремонтно-будівельних робіт (невід`ємних поліпшень) квартири АДРЕСА_1 в сумі 879691,24 грн.

За наявними в матеріалах справи письмовими доказами, ОСОБА_1 був зареєстрований в кв. АДРЕСА_1 з 02.09.2010 року, а ОСОБА_2 з 19.02.2010 року (Т. 1, а.с. 15-17).

Як убачається з матеріалів справи, 22.06.2009 року ОСОБА_8 та ОСОБА_5 подарували ОСОБА_2 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а 1/3 частину зазначеної квартири ОСОБА_2 отримала у спадок від ОСОБА_9 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2008 року (Т. 1, а.с. 26-27).

На підтвердження вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 половини вартості проведених будівельно-ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 надав суду різного роду чеки, квитанції, договори тощо, які датовані починаючи з січня 2008 року по квітень 2013 року (Т. 1, а.с. 33-81).

Разом з цим, суд зазначає, що у наданих розрахункових документах в переважній більшості або відсутні адреси доставки матеріалів/товарів, або відсутні дані про особу замовника, або відсутні дати наданих документів.

Крім того станом на січень 2008 року ОСОБА_2 не була власницею квартири і набула у власність 1/3 частину вказаної квартири в грудні 2008 року.

За змістом висновку експерта №22-06-2023 від 20.06.2023 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, яка була проведена на замовлення сторони ОСОБА_1 , вартість проведення ремонтно-будівельних робіт (невід`ємних поліпшень) станом на дату проведення дослідження та які відповідають невід`ємним поліпшенням житлової квартири АДРЕСА_1 складає 1759382,48 грн. Розмір виконаних невід`ємних поліпшень нерухомого майна, а саме житлової квартири АДРЕСА_1 складає 1309479,56 грн. (Т. 1, а.с. 82-97).

Убачається, що для проведення експертизи ОСОБА_1 надав експерту копії товарних чеків, платіжних доручень та інші документи на придбання будівельних матеріалів, виробів, листів замовлення, договорів поставки на 114 аркушах. При цьому, експерт зазначив, що:

- експертиза наданих замовником документів на предмет визначення їх дійсності не проводиться: відповідальність за достовірність усіх наданих вихідних даних несе замовник;

- достовірність наданих на дослідження документів експертом не встановлювалася. Також не проводились спеціальні дослідження, які потребують розбирання або руйнування зведених конструкцій і оздоблення та які потребують відповідних проектно-лабораторних випробувань та розрахунків;

- технічні характеристики квартири встановлені, зокрема, на підставі року проведення ремонтно-будівельних робіт - відповідно до наданих на дослідження документів - 2008-2009 роки;

- посилаючись на діючи нормативно-правові акти експерт зазначив, що внутрішні опоряджувальні роботи, без виконання яких неможливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, зазначаються у проектній документації;

- загальний вигляд та технічний стан приміщень до проведення ремонтно-будівельних робіт експерт навів у фотографіях, які відповідно були надані стороною замовника.

Разом з цим, за змістом висновку експерта №3419 від 05.10.2023 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, яка була здійснена на замовлення сторони ОСОБА_2 : за результатами проведеного дослідження, відповідно до наданих на дослідження документів та матеріалів, встановити вартість проведених ремонтно-будівельних робіт (невід`ємних поліпшень), станом на дату проведення дослідження, які були виконані в житловій квартирі АДРЕСА_1 не вбачається можливим, так як відсутня повна інформація (вихідні дані) про: стан об`єкту до початку виконання ремонтно-будівельних робіт; приховані та супутні роботи, та застосовані матеріали, вироби та конструкції; технології виконання робіт (Т. 3, а.с. 218-239).

У вказаному експертному висновку зазначено, що:

- в наданих на дослідження документах відсутня будь-яка інформація в якому стані знаходилась квартира станом на момент як ОСОБА_2 набула на неї право власності;

- підтвердити факт проведення невід`ємних поліпшень (ремонтно-будівельні роботи) нерухомого майна експерт може у випадку якщо є можливість співставити фактичний стан об`єкта з даними що містяться в підтверджувальних документах, які свідчать про проведення ремонтно-будівельних робіт на об`єкті, а саме в: проектній документації (дизайн проект або візуалізація) на виконання ремонтно-будівельних робіт; первиннно-звітній документації (акти виконаних робіт) на виконання ремонтно-будівельних робіт; виконавчій документації (акти на закриття прихованих робіт, виконавчі схеми, журнали виконання робіт);

- за результатами проведеного візуально-інструментального обстеження об`єкта дослідження встановлено, що на об`єкті виконані демонтажні, опоряджувальні, сантехнічні, електромонтажні роботи при виконанні яких застосовані матеріали, вироби та конструкції які є приховані та супутні. Обсяги таких видів робіт та застосованих матеріалів, можливо визначити тільки поетапно в процесі їх виконання. Виконання таких робіт обумовлюється проектними рішеннями та відображається в актах виконаних робіт, актах на приховані роботи, а також в журналі виконаних робіт, ведення яких передбачено нормативними актами;

- так як на дослідження не надано виконавчу документацію, проект та акти виконаних робіт, то встановити наявність, обсяг та вартість виконаних прихованих та супутніх робіт за результатами натурального обстеження без проведення робіт з розкриття опорядження не можливо;

- аналізуючи всі надані на дослідження документи неможливо однозначно визначити технологію виконання та обсяги проведених ремонтно-будівельних робіт, оскільки під плиткою укладеною на підлогу в санвузлах квартири можлива наявність різних шарів, а також існує як мінімум дві технології укладання паркетної дошки. Те саме можна зазначити і про оздоблення стін та стель;

- при візуально інструментальному обстеженні неможливо визначити наявність під покриттями штукатурного слою, його товщини, з якого матеріалу він виконаний, наявність і кількість шарів шпаклівки, як і її матеріал;

- за відсутності проектної та первинної звітної документації (акти виконаних робіт) не можливо стверджувати, що придбані по наданим на дослідженням чекам матеріали використовувались при виконанні ремонтно-будівельних робіт в кв. АДРЕСА_1 .

Надаючи оцінку обом експертним висновкам наданим сторонами у справі, суд дійшов висновку про необхідність надання переваги висновку експерта №3419 від 05.10.2023 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, яка була здійснена на замовлення сторони ОСОБА_2 про те, що визначити вартість поліпшень не вбачається можливим, оскільки висновок експерта, який був складений за замовленням сторони ОСОБА_1 будується, в тому числі, на документах дійсність яких експерт не визначав та їх достовірності не встановлював, крім того, у висновку використані дані щодо стану приміщень квартири на час початку ремонту у вигляді наданих експерту фотографій, однак такі фотографії не можуть достовірно підтверджувати дійсний стан квартири на час початку колишнім подружжям ремонтних робіт, оскільки дійсності наданих замовником документів та їх достовірності експерт не визначав.

Крім того, відповідна вимоги ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок.

ОСОБА_1 проживав у належній ОСОБА_2 квартирі впродовж 2010-2023 роки.

У своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі №243/5477/15-ц Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що вказані грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту та реконструкції житла, в якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї, а тому обґрунтовано відмовили у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 у цій частині. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.

Ураховуючи все вище наведене вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення половини вартості ремонтних робіт у кв. АДРЕСА_1 не підлягають до задоволення.

За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано:

- 17.03.2015 року земельну ділянку площею 0,0487 га, кадастровий номер: :03:001:0438, за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с/рада Володимирівська, «Лаванда» садівниче товариство робочих та Службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт» (земельна ділянка АДРЕСА_5 ) на підставі договору дарування від 17.03. 2015 року;

- 22.10.2013 року квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2013 року;

- 03.12.2012 року садовий будинок АДРЕСА_3 садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт» на підставі свідоцтва про право власності виданого Володимирівською сільською радою 27.11.2012 року (Т. 2, а.с. 28-30).

У матеріалах справи наявна копія договору дарування земельної ділянки від 17.03.2015 року за яким ОСОБА_1 отримав в дар земельну ділянку площею 0,0487 га, кадастровий номер: :03:001:0438 (Т. 4, а.с. 62-65).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ОСОБА_1 на праві власності належить також земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0273, площею 0,0506 га. Державний акт на право власності на земельну ділянку від 21.12.2005 року (Т. 3, а.с. 86-87).

З матеріалів справи вбачається, що у 1989 році Запорізькому РМСУ тресту «Укркольорметремонт» був виданий акт на право користування землею для організації колективного саду (Т. 4, а.с. 60-61).

Згідно рішення Володимирської сільської ради Запорізького району Запорізької області №33 від 23.09.2004 року, розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва» керуючись ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та керуючись ст.ст. 12, 35, 116, 118, 121 ЗК України, сесія Володимирської сільської ради вирішила: дати згоду на передачу безоплатно у власність земельної ділянки, для ведення індивідуального садівництва, згідно заяви гр. ОСОБА_1 в садівничому товаристві «Лаванда», ділянка № НОМЕР_2 , розміром - 0,05 га (Т. 4, а.с. 67).

Тобто, вказане рішення Володимирської сільської ради було прийняте до укладення шлюбу між сторонами та вбачається, що ОСОБА_1 таким чином використав своє право на приватизацію земельної ділянки.

21.12.2005 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 , СТ «Лаванда», Володимирська ср, Запорізький район, для ведення садівництва, кадастровий номер: :03:001:0273 (Т. 4, а.с. 68-69).

За змістом довідки Садівничого товариства робочих та службовців Запорізького РМСУ Тресту «Укркольорметремонт» «Лаванда» №4 від 28.10.2023 року, довідка видана ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка № НОМЕР_2 (у подальшому присвоєно кадастровий номер :03:001:0273), була виділена Садівничим товариством у користування батькові ОСОБА_1 - ОСОБА_10 у 1989 році. Указаною земельною ділянкою він користувався до 1998 року. У подальшому, а саме у 1998 році, членство ОСОБА_10 було припинено у зв`язку з його вибуттям, натомість, членом СТ став його син - ОСОБА_1 який у 2000 році побудував садовий будинок на указаній вище земельній ділянці, котрому, у подальшому присвоєно адресу: АДРЕСА_3 . Членські внески ОСОБА_1 сплачено повністю (Т. 4, а.с. 70).

Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта від 29.02.2012 року стосовно спірного садового будинку, у звіті вказано, що зі слів забудовника об`єкт був збудований у 2000 році (Т. 4, а.с. 73-74).

За змістом даних декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 17.08.2012 року, будівництво спірного садового будинку АДРЕСА_3 було розпочате та завершене у 2000 році (Т. 4, а.с. 75-77).

ОСОБА_2 вимагає визнання за нею частини зазначених вище земельних ділянок та садового будинку, натомість ОСОБА_1 просить визнати за ним право особистої приватної власності на вказані об`єкти нерухомості.

Сторона ОСОБА_2 посилається на те, що земельні ділянки знаходяться поруч і на них обох в період шлюбу подружжям був побудований садовий будинок АДРЕСА_3 , відтак оскільки садовий будинок є спільною сумісною власністю, його доля щодо правового статусу розповсюджується і на земельні ділянки. Обґрунтування належності садового будинку сторонам спору на праві спільної сумісної власності пов`язане також з датою реєстрації за ОСОБА_1 права власності на будинок в період перебування у шлюбі - 03.12.2012 року.

Разом з цим, стороною ОСОБА_2 не спростовано жодними доказами наявні в матеріалах справи дані про те, що спірний садовий будинок був побудований у 2000 році, тобто до реєстрації шлюбу. З клопотанням про проведення судової експертизи для визначення дати будівництва будинку сторона ОСОБА_2 до суду не зверталась.

Набуття права власності та реєстрація права власності не є тотожними поняттями.

Згідно положень ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинним на дату будівництва спірного садового будинку , член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Крім того, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави.

Законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Отже, ураховуючи, що спірний будинок побудований ОСОБА_1 у 2000 році до реєстрації шлюбу між сторонами, набуття права власності на спірний будинок відбулось поза межами шлюбу, тому вказане нерухоме майно не належить до спільної сумісної власності сторін.

Ураховуючи викладене та положення ст. 57 СК України, а ні спірні земельні ділянки, а ні спірний садовий будинок не належать до спільної сумісної власності колишнього подружжя і відповідно не можуть бути поділені в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

ОСОБА_1 просить визнати за ним право особистої приватної власності на земельні ділянки та будинок і суд вважає, що у даній ситуації такі вимоги є належним способом захисту, оскільки сторона ОСОБА_2 не визнає особистого права власності ОСОБА_1 на зазначені об`єкти нерухомості вважаючи їх спільною сумісною власністю та прохаючи їх поділу, а згідно положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання земельних ділянок та садового будинку його особистою приватною власністю підлягають до задоволення, відповідно вимоги ОСОБА_2 про поділ зазначеного майна як спільної сумісної власності задоволенню не підлягають.

Ураховуючи, що за наявними в матеріалах справи даними 22.10.2013 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2013 року, вказана квартира є спільною сумісною власністю, оскільки квартира набута в період шлюбу і тому вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на частину вказаної квартири підлягають до задоволення.

Наведена позовна вимога була визнана стороною ОСОБА_1 , презумпція права спільної власності не вказане майно не оспорювалась, відступу від рівності часток подружжя у спільному майні, з підстав передбачених законодавством, жодна зі сторін не просила і не доводила.

За змістом листа РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 19.09.2023 року, транспортний засіб AUDI А4, 2011 р.в., VIN: НОМЕР_3 17.06.2011 року був зареєстрований за ОСОБА_1 та 09.05.2023 року перереєстрований на нового власника ОСОБА_11 . Транспортний засіб AUDI Q7, 2012 р.в., VIN: НОМЕР_4 24.03.2012 року був зареєстрований за ОСОБА_1 та 16.05.2023 року перереєстрований на нового власника ОСОБА_12 (Т. 3, а.с. 243-244).

Отже, під час шлюбу у спільну сумісну власність сторонами було придбано два вказаних вище автомобіля, якими ОСОБА_1 розпорядився на власний розсуд, відтак обґрунтованими є вимоги ОСОБА_2 про стягнення з колишнього чоловіка грошової компенсації частини вартості зазначених автомобілів.

Згідно висновку експертного дослідження №02-13/09 від 13.09.2023 року проведеного на замовлення сторони ОСОБА_2 середня ринкова вартість транспортного засобу AUDI А4, 2011 р.в., VIN: НОМЕР_3 , тип - легковий, паливо - бензин, об`єм двигуна - 1798 см.куб, привід - передній, КП-автоматична, у цінах станом на дату розрахунку, 13.09.2023 року, становить 395670,00 грн. (Т. 3, а.с. 115-131).

Цієї вартості вказаного транспортного засобу сторона ОСОБА_1 не оспорювала та визнала її, відтак стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає грошова компенсація частини вартості автомобіля AUDI А4 в сумі 197835,00 грн.

Згідно висновку експертного дослідження №01-13/09 від 13.09.2023 року проведеного на замовлення сторони ОСОБА_2 середня ринкова вартість транспортного засобу AUDI Q7, 2012 р.в., VIN: НОМЕР_4 , тип - легковий, паливо - дизельне, об`єм двигуна - 2967 см.куб, привід - повний, у цінах станом на дату розрахунку, 13.09.2023 року, становить 978210,00 грн. (Т. 3, а.с. 100-114).

Згідно висновку експерта №1-19/12 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 19.12.2023 року, яка була проведена на замовлення сторони ОСОБА_1 , ринкова вартість автомобіля AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_5 , станом на час проведення дослідження складає 710845,45 грн. (Т. 5, а.с. 215-226).

При проведенні цієї експертизи №01-13/09 від 13.09.2023 року безпосередньо досліджувався автомобіль AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_5 .

Надаючи оцінку обом наведеним висновкам експертизи щодо вартості автомобіля AUDI Q7 суд вважає, що експертиза проведена за замовленням ОСОБА_1 є найбільш прийнятною для її застосування при вирішення спірних правовідносин, оскільки надає ринкову вартість конкретного транспортного засобу, який був безпосередньо оглянути експертом, а не середню ринкову вартість аналогічного ТЗ, як про це вказано у висновку експерта, складеному на замовлення сторони ОСОБА_2 .

Ураховуючи вказане, вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації частини вартості автомобіль AUDI Q7 підлягають до часткового задоволення на суму 355422,73 грн.

Стосовно вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половини вартості ремонтних робіт проведених у квартирі АДРЕСА_2 суд дійшов наступного висновку.

За змістом висновку експерта №21-05-2023 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 25.05.2023 року, приміщення квартири АДРЕСА_2 є не благоустроєні стосовно до умов населеного пункту. В житловому приміщенні відсутнє опорядження приміщень, наявні інженерні комунікації та технічні пристрої не забезпечують санітарно-гігієнічні умови експлуатації квартири, що робить її непридатною для проживання станом на дату проведення експертизи (Т. 3, а.с. 174-185).

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення з ОСОБА_2 половини вартості проведених ремонтних робіт в кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 надав суду копію пропозиції про добровільне врегулювання спору від 06.06.2023 року, копію договору підряду (на виконання ремонтно-оздоблювальних та опоряджувальних робіт) від 06.06.2023 року, акт узгодження кошторисної документації від 06.06.2023 року, копію кошторису від 06.06.2023 року, докази спілкування з попереднім представником ОСОБА_2 щодо врегулювання питання її участі в ремонтних роботах, викопіювання з надіслання звернень електронною поштою (Т. 4, а.с. 93-116).

Також ОСОБА_1 надав суду розрахункові документи, акти виконаних робіт на підтвердження здійснення ремонтних робіт у кв. АДРЕСА_2 та викопіювання з надіслання звернень і повідомлень електронною поштою на ім`я ОСОБА_2 (Т. 4, а.с. 117-250а; Т. 5, а.с. 1-41, Т. 6, а.с. 4-48).

За позовною вимогою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , позивач за первісним позовом просить стягнути з ОСОБА_2 половину витрачених ним коштів на ремонт зазначеної квартири, вартість якого на момент розгляду справи в цілому склала 1019778,58 грн.

Відповідно до положень ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Суд вважає, що у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат звернувшись із позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна.

Разом з цим, витрати одного з співвласників на утримання спільного майна мають бути не надмірними, не зайвими та об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик, які визначають його експлуатаційні якості.

При проведення відповідного ремонту співвласник має керуватись принципом розумності здійснених витрат та довести суду, що такі витрати були необхідними, не надмірними і не зайвими.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 своєї згоди ОСОБА_1 висловленої у належно зафіксованій формі на проведення ремонтних робіт у квартирі не надавала, а у переписці в месенджері висловила свою незгоду з проведенням у квартирі ремонтних робіт, тож ОСОБА_1 здійснював ремонт у квартирі на власний ризик.

Висновком експерта №21-05-2023 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 25.05.2023 року, доведено неможливість проживання в квартирі через відсутність благоустрою її приміщень.

Поряд із цим, наявність такого висновку не дає співвласнику можливість здійснювати ремонтні роботи на власний розсуд із використанням на власне бачення тих чи інших матеріалів та робіт.

У такій ситуації співвласник має довести суду, що розмір суми використаний ним на проведення ремонтно-будівельних робіт є не надмірним та розумно необхідним для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик, які визначають його експлуатаційні якості.

Тобто, витрати одного з співвласників на ремонт спільного майна не можуть перевищувати межі, за якою житло вважається задовільним для його використання за призначенням.

Разом з цим, ОСОБА_1 не доведено, що витрачена ним сума коштів на проведення ремонту є об`єктивно необхідною для приведення приміщень квартири до належного задовільного стану за тими цінами та розмірами, які вказані в його письмових доказав щодо закупівлі тих чи інших товарів та проведення ремонтних робіт.

У даній ситуації підтвердженням розміру витрат на проведення ремонту, які є об`єктивно необхідними та не зайвими для проживання в квартирі, ОСОБА_1 міг надати суду висновок експерта щодо визначення розміру витрат дійсно об`єктивно необхідних для благоустрою квартири стосовно умов населеного пункту та забезпечення санітарно-гігієнічних умов її експлуатації, однак такого висновку суду не надано, а з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи сторона ОСОБА_1 до суду не зверталась.

За таких умов суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 половини вартості ремонтних робіт та матеріалів за квартирою АДРЕСА_2 , оскільки наданими доказами проведення ремонту у квартирі не доведено, що сума витрат є об`єктивно необхідною, не зайвою і не перевищує межі приведення приміщень квартири до мінімально задовільного стану для проживання у ній.

Стосовно вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1842611,70 грн. як таких, що витрачені не в інтересах сім`ї, суд дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 вказує, що витрачання зазначеної суми коштів відбулось у період з 17.06.2020 року по 17.06.2023 року, тобто не одномоментно, а протягом трьох років.

Дослідивши наявні у справі письмові та електронні докази судом встановлено, що кошти великою кількістю банківських операцій (систематично) знімались готівкою або перераховувались безготівково протягом трьох років, а їх суми подекуди не перевищують 100 грн.

Отже, сума указана ОСОБА_1 до стягнення в розмірі 1842611,70 грн. не є цілою, не складається з кількох операції з великими розмірами, за рахунок яких можна придбати будь-яке нерухоме або цінне рухоме майно та приховати його від іншого з подружжя, що могло б в певній мірі свідчити про витрачення коштів не в інтересах сім`ї.

Крім того, зняття та перерахування коштів відбувалось протягом тривалого часу.

Із матеріалів справи убачається, що колишнє подружжя мало більш ніж задовільний матеріальний стан, відповідно витрати на родину та повсякденні потреби такої сім`ї визначаються більшими від середньо загальних уявлень про розмір потреб.

Грошові кошти зняті ОСОБА_2 у період її перебування в шлюбі з ОСОБА_1 і суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх поділу, оскільки позивач за первісним позовом не довів, що грошові кошти, зняті у період шлюбу, використані не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Разом з цим, позивачем за первісним позовом не надано суду належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що спірні грошові кошти були використані ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, що є його процесуальним обов`язком, а ухвалювати судове рішення на припущеннях заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України. ОСОБА_1 не надано належних і беззаперечних доказів використання ОСОБА_2 коштів, які знаходилися на рахунку, у своїх особистих цілях або не в інтересах сім`ї.

Враховуючи наявність у ОСОБА_1 тягарю доведення використання спірних коштів ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, а на інші потреби, та відсутність такого доведення, суд дійшов висновку про те, що спірна сума коштів була використана ОСОБА_2 в інтересах сім`ї у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Оскільки доказів про використання спірних коштів не в інтересах сім`ї, а в особистих чи інших цілях, позивач за первісним позовом суду не надав, відповідна позовна вимога не підлягає до задоволення.

Вимагаючи стягнення з ОСОБА_2 половини вартості придбаного автомобіля «Мазда», який був зареєстрований на сина ОСОБА_2 від першого шлюбу, ОСОБА_1 надав суду копію платіжного доручення від 18.06.2021 року про перерахування ОСОБА_2 зі свого рахунку грошових коштів в сумі 10988,00 дол. США та відповідь РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 13.06.2023 року про реєстрацію 16.11.2021 року за ОСОБА_3 автомобіля «Мазда», 2008 року випуску (Т. 1 а.с. 98, 102).

Сторона ОСОБА_2 заперечуючи проти такої вимоги надала суду докази про перерахування ОСОБА_3 на рахунок своєї матері ОСОБА_2 27.03.2020 року грошових коштів в сумі 14000,00 грн. та 156475,00 грн. (Т. 5, а.с. 71-73) і пояснила, що кошти перераховувались заздалегідь, оскільки пошук авто мав відбуватись на аукціоні за кордоном і кошти мали бути сплачені одразу після того як буде знайдений підходящий варіант. Кошти перераховувались саме з рахунку ОСОБА_2 , оскільки вона є VIP-клієнтом АТ «Райффазен Банк» та користується певними пільгами і знижками. Інші частина коштів була повернута ОСОБА_3 своїй матері в готівковій формі.

Разом з цим, суд зазначає, що доказів на підтвердження повернення ОСОБА_2 всієї суми вартості придбаного автомобіля суду не надано.

Суд не приймає до уваги посилання сторони ОСОБА_2 на те, що автомобіль був придбаний в інтересах сім`ї та використовується в інтересах сім`ї, оскільки ОСОБА_3 є повнолітньою особою, докази про проживання ОСОБА_3 разом з колишнім подружжям станом на час придбання автомобіля (перерахування коштів) однією сім`єю матеріали справи не містять. Автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 і періодичне його використання ним для потреб своєї молодшої сестри чи своєї матері не вказує на придбання автомобіля в інтересах сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

При цьому, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 не було відомо про перерахування ОСОБА_2 спільних грошових коштів для купівлі автомобіля своєму синові від попереднього шлюбу, тобто вбачається наявність згоди ОСОБА_1 на вчинення його колишньою дружиною таких дій. Однак убачається, що така згода пов`язана з зобов`язанням поверненням ОСОБА_13 коштів за придбання автомобіля.

Оскільки попередньо ОСОБА_3 перерахував на рахунок своєї матері кошти в загальній сумі 170475,00 грн., відповідно вартість автомобіля «Мазда» була оплачена ОСОБА_2 не в повній мірі за спільні з ОСОБА_1 кошти.

Ураховуючи курс валют на дату здійснення оплати авто - 18.06.2021 року, особисті кошти ОСОБА_3 в сумі здійсненого перерахунку (10988,00 дол. США) становлять 6274,38 дол. США.

Інша частина коштів в сумі 4713,62 дол. США належить до спільної сумісної власності колишнього подружжя і доказів її повернення ОСОБА_3 своїй матері немає.

Відтак зазначена сума коштів витрачена ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, без згоди другого подружжя щодо можливості не повернення ОСОБА_3 відповідних коштів, а тому частина вказаних коштів в сумі 2356,81 дол. США має бути стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Здійснюючи розподіл судових витрат сторін щодо сплати судових зборів, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, ураховує, що первісний та зустрічний позов задоволенні частково та здійснюючи зустрічне зарахування судових зборів у відповідності до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність звільнення сторін від сплати одна одній взаємних судових витрат по оплаті судових зборів, оскільки вони є рівними сумами у зв`язку із частковим задоволенням обох позовів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 182, 316, 317, 319, 322, 328, 331, 355, 368, 369, 372 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 8, 18, 57, 60, 61, 62, 63, 65, 68, 69, 70, 71 СК України, ст. 156 ЖК України, ст. 41 Конституції України, Законами України «Про власність», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право особистої приватної власності на:

- садовий будинок АДРЕСА_3 садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт»;

- земельну ділянку, загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером :03:001:0273, що знаходиться у Запорізькій області, Запорізький район, с/рада Володимирівська, «Лаванда» садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт»;

- земельну ділянку, загальною площею 0,0487 га з кадастровим номером :03:001:0438, що знаходиться у Запорізькій області, Запорізький район, с/рада Володимирівська, «Лаванда» садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт».

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу AUDI А4, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_3 , в сумі 197835 (сто дев`яносто сім тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу AUDI Q7, 2012 року випуску, VIN: НОМЕР_4 , в сумі 335422 (триста тридцять п`ять тисяч чотириста двадцять дві) грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину спільних коштів, які були витрачені не в інтересах сім`ї на придбання автомобіля «Мазда», 2008 року виписку, який 16.11.2021 року був зареєстрований за ОСОБА_3 , в сумі 2356 (дві тисячі триста п`ятдесят шість) доларів 81 цент США.

В інших частинах первісного та зустрічного позовів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 17.03.2025 року.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 );

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Суддя -