Справа №705/6839/23
2/705/388/25 РІШЕННЯ
14 березня 2025 року м.Умань
Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Єщенко О.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди, в якому просив: стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 3000 грн 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначив, що 18.09.2023 в Одеській області, с. Усатове, по шосе Тираспольське, 22/5 о 18 год. 44 хв. інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Мукан Я.В. (далі по тексту інспектор) було винесено постанову серії ЕАТ № 7764199 від 18.09.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови він, у встановленому законом порядку, звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом про визнання протиправною та скасування вказаної постанови. Так, ухвалою від 21.11.2023 у справі № 705/5077/23 адміністративний позов закрито у зв`язку з тим, що рішенням т.в.о. начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Олександра Нікончука, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7764199 відносно громадянина ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП скасована, а справа закрита. Внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, що відбулося в результаті незаконних дій інспектора щодо винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, яка була скасована рішенням т.в.о. начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції № Ф-3232 від 29.09.2023, йому була заподіяна моральна шкода, для відшкодування якої він звернувся з позовом до суду. Заподіяння моральної шкоди полягало в приниженні його честі та гідності як водія, у спричиненні моральних переживань, зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю випрошувати можливість перенесення розгляду справи, та доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім звертатися до суду, щоб довести протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, у порушенні нормального способу життя, оскільки він змушений був відвідувати адвоката для надання правової допомоги.
09.02.2024 представником відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області у системі «Електронний суд» сформовано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області є неналежним відповідачем. Воно не в змозі використати права учасника судового процесу, жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдав. Відповідач обрав помилковий спосіб захисту своїх прав та безпідставно, всупереч судової практики, визначив відповідачем по справі Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області. Також позивачем не вірно викладено прохальну частину позову. Крім того, в обґрунтуваннях та доводах, що наведені у позовній заяві позивачем щодо відшкодування моральної шкоди, не доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причинно-наслідковий зв`язок. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про таке.
Суд установив, що 18.09.2023 в Одеській області, с. Усатове, по шосе Тираспольське, 22/5 о 18 год. 44 хв. інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Мукан Я.В. було винесено постанову серії ЕАТ № 7764199 від 18.09.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.11.2023 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови. В ухвалі зазначено, що оскільки відповідачем самостійно скасовано постанову, суд вважає, що на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження у справі необхідно закрити.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З аналізу викладеного слідує, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Суд зазначає, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.
Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.
Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.
У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
З огляду на висновки, сформульовані у цій постанові за результатами касаційного перегляду справи, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зміст яких узагальнено наведено у пункті 124 цієї постанови, у справах, перелічених у пункті 125 цієї постанови.
Дослідивши подані докази та враховуючи відзиви на позовну заяву, на переконання суду, між скасуванням постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та завданням йому моральної шкоди є причинний зв`язок, оскільки причиною закриття справи про адміністративне правопорушення стало неправомірне (за відсутності законних підстав) винесення постанови серії ЕАТ № 7764199 від 18.09.2023 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Разом з тим суд акцентує увагу на тому, що відповідачем у відзиві на позовну заяві визнано факт того, що ОСОБА_1 станом на 18.09.2023 мав при собі дійсне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що свідчить про те, що дії працівника поліції були неправомірними та особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.
Як наслідок таких дій працівника поліції, рішенням т.в.о. начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7764199 від 18.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень скасовано, а справу закрито
За таких обставин завдана позивачу шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як зазначалося раніше, підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення рішенням суду порушення порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим було скасовано постанову, на підставі якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, а провадження по справі закрито.
З урахуванням того, що судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вказане свідчить про те, що позивач від таких дій переніс негативні емоції, оскільки був вимушений звертатися із скаргами до органу поліції та доводити свою правоту в суді.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.
Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.
Суд вважає, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема доводити свою невинуватість у суді, а також звертатися зі скаргами до управління поліції.
На підставі викладеного, беручи до уваги обставини справи, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, зазначений позивачем у позові, є співмірним із моральними стражданнями, які йому заподіяні.
Щодо посилань відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про те, що вони є неналежним відповідачем суд вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 викладений висновок, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляє державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.
У свою чергу, Державна казначейська служба України є самостійною юридичною особою, до обов`язків якої входить списання коштів з Державного бюджету України, і не може нести відповідальність за неправомірні рішення, дії чи бездіяльність державних органів чи їх посадових осіб.
За викладених обставин, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській областіпро відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.
При цьому суд вбачає підстави для задоволення позову частково лише щодо обґрунтування позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, оскільки судом визначено до відшкодування розмір моральної шкоди в повному обсязі, заявленому позивачем при подачі позову до суду.
Також зазначення позивачем у прохальній частині позову назву органу, через який грошові кошти мають перераховуватися, не впливають на вирішення справи по суті та не є обов`язковим для зазначення в резолютивній частині рішення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позов задоволено частково та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору слід віднести за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3000 (три тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди.
У частині позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Суддя О.І.Єщенко