ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/458/25 Справа № 177/2558/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Приміч Г. І. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М.Ю Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №177/2558/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Зарівна Світлана Володимирівна,

на заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року,

встановив:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (надалі ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 30 серпня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір «Автопакет» № 8/2007/840-К/1364-АП, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 14 594,06 доларів США, в обмін на обов`язок відповідача повернути кредит до 20 серпня 2014 року, сплативши банку відсотки за ставкою 15,1% річних.

Згідно цього ж договору відповідач ОСОБА_2 виступила в якості поручителя та зобов`язалася перед позивачем відповідати за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що витікають з вищевказаного кредитного договору.

Банк свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконав, однак ОСОБА_1 свого обов`язку по погашенню кредиту та своєчасній сплаті відсотків не виконав, у зв`язку з чим, станом на 12 травня 2014 року за вказаним договором виникла кредитна заборгованість у розмірі 19 862,66 доларів США, з яких: 12 608,61 дол. США - заборгованість по тілу кредиту та 7 254,05 дол. США - заборгованість по відсоткам.

Крім того, у зв`язку з простроченням позичальником строку сплати кредиту за ним рахується заборгованість по пені в сумі 26 630,49 грн та штрафам в сумі 16 920,11 грн, а всього - 43 550,60 грн.

На підставі наведеного вище, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Договором «Автопакет» № 8/2007/840-К/1364-АП від 30 серпня 2007 року, яка станом на 12 травня 2014 року складає 19 862 дл. 66 центів США та складається із заборгованості по тілу кредиту - 12 608 дол. 61 цент США; заборгованість по відсоткам - 7 254 дол 05 центів США, а також штрафні санкції в розмірі 43 550 грн 60 коп, які складаються з заборгованості по пені - 26 630 грн 49 коп та заборгованість по штрафам - 16 920 грн 11 коп. Також позивач просив стягнути з відповідачів судовий бір в розмірі 2 738,34 грн.

Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за Договором «Автопакет» № 8/2007/840-К/1364-АП від 30 серпня 2007 року, станом на 12 травня 2014 року, у розмірі 19 862 долари 66 центів США, що включає в себе: заборгованість по тілу кредиту 12 608 доларів 61 цент США, заборгованість по відсоткам 7 254 долари 05 центів США, а також штрафні санкції у розмірі 43 550 грн 60 коп, з яких: заборгованість по пені 26 630 грн 49 коп, заборгованість по штрафам 16 920 грн 11 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» витрати по сплаті судового збору в рівних частинах по 1 369 грн 17 коп, з кожного. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в рівних частинах по 18 грн 94 коп, з кожного.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Зарівна С.В., залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Зарівна С.В., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитними зобов`язаннями та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням поруки відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відповідно до наданого позивачем розрахунку, боржник ОСОБА_1 здійснював погашення за кредитом до квітня 2009 року, таким чином перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом обраховується з 23 квітня 2009 року (наступного дня після невнесення чергового платежу). З позовом до суду позивач звернувся 01 вересня 2014 року, тому з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла за період з 23 квітня 2009 року по 01 вересня 2014 року позивач звернувся до суду після спливу шестимісячного строку дії поруки. Тому апелянт заявляє про застосування строків позовної давності в суді апеляційної інстанції, оскільки не змогла реалізувати це право в суді першої інстанції через розгляд справи без її участі та позбавлення можливості заявити про строки позовної давності.

Також апелянт посилається та те, що одночасне стягнення пені та штрафу за одне і те саме порушення, суперечить вимогам чинного законодавства та Конституції України. При цьому судом першої інстанції не перевірено строки нарахування пені та штрафу, котрі заявлені поза межами спеціальних річних строків позовної давності.

Апелянт вважає, що дописка в позовній заяві ручкою вручну, без уточнення позовних вимог чи виправлення описок в процесуальних документа, свідчить про підказку судом позивачу способу захисту.

Також зазначає, що відповідачем ОСОБА_2 понесено та буде надано розрахунок та докази понесення суми витрат на правову допомогу у розмірі орієнтовано 6 000 грн, які, у разі задоволення апеляційної скарги, протягом п`яти днів після ухвалення рішення, відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції переглядається в частині його оскарження позовних вимог до ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 серпня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір «Автопакет» № 8/2007/840-К/1364-АП від 30 серпня 2007 року, відповідно до п.1.1, пп.1.1.2., 1.1.3.1. якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 14 594,06 доларів США на придбання автотранспортного засобу, в обмін на зобов`язання відповідача повернути позивачу кредит у порядку та на умовах, визначених договором, сплативши відсотки за ставкою 15,1% річних (том 1 а.с.16-17).

Відповідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 12 травня 2014 року за вказаним договором виникла кредитна заборгованість у розмірі 19 862,66 доларів США, із яких: 12 608,61 дол. США - заборгованість по тілу кредиту та 7 254,05 дол. США - заборгованість по відсоткам.

Крім того, у зв`язку з простроченням позичальником строку сплати кредиту за ним рахується заборгованість по пені в сумі 26 630,49 грн та штрафам в сумі 16 920,11 грн, а всього - 43 550,60 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів виник солідарний обов`язок повернення спірної заборгованості у відповідності до умов укладеного договору.

Перевіривши такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно ч.1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

У пунктах 2.2.1 та 2.2.3 кредитного договору від 08 травня 2008 року № 8/2007/840-К/1364-АП від 30 серпня 2007 року сторони погодили, що платежі з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування здійснюються щомісячно до 18 числа поточного місяця відповідно до цього договору.

Згідно пункту 3.2.5 кредитного договору, банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає із цього договору при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані.

Тобто, сторонами було погоджено набуття банком права вимоги дострокового повернення кредитних коштів до поручителя, якщо позичальником порушено зобов`язання в будь-якій його частині.

У договорі «Автопакет» № 8/2007/840-К/1364-АП від 30 серпня 2007 року були погоджені всі його істотні умови, недійсним у встановленому порядку він не визнавався.

Кінцевою датою погашення кредиту визначено «20 серпня 2014 року» (п. 1.1.4. Договору).

Відповідно п.п. 5.1., 5.2. Договору, у разі прострочення позичальником строків сплати мінімальних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного багну України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення та штраф у розмірі 10 % від суми Кредиту за кожен випадок.

Згідно цього ж договору відповідач ОСОБА_2 виступила в якості поручителя та зобов`язалася відповідати перед Банком за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за спірним кредитним договором протягом строку дії всього договору (п. 3.2.1. Договору).

Пунктом 3.2.5. цього ж Договору визначено, що банк набуває права вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає з цього договору при у мові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані.

Отже, на момент звернення позивача до суду з даним позовом порука ОСОБА_2 не була припиненою.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи був проведений без участі відповідача ОСОБА_2 , що позбавило її можливості заявити про строки позовної давності, оскільки, відповідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 30 січня 2015 року ОСОБА_2 отримала судову повістку про виклик до суду на 19 лютого 2015 року (а.с.36).

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що перевіркою доводів, викладених в апеляційній скарзі, судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, тому оскаржуване рішення не підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим твердження апелянта про період нарахування пені, так як пеня нарахована кредитором у відповідності до пункту 5.1 договору та за період строку дії договору.

Доказів на спростування правильності проведеного банком розрахунку суми пені колегії суддів не надано.

Нарахування штрафу за порушення умов договору здійснено банком у відповідності до умов укладеного договору та норм чинного законодавства.

Доводів щодо неправильності нарахування штрафу у змісті апеляційної скарги не наведено.

Аргументи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Фактично, доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Зарівна Світлана Володимирівна, залишити без задоволення.

Заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста