Справа № 390/1878/24
Провадження № 2/390/705/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2025 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Квітки О.О.,

при секретарі Петренко В.Р.,

за участі представника позивача - адвоката Жеребенко О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просив

- змінити судовий наказ від 29.01.2024 № 390/2394/23, виданого Кіровоградським районним судом Кіровоградської області і зміншити розмір стягуваних аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку;

- зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 , як жінки з якою чоловік не перебував у шлюбі, з 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) до 1/15 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше встановленого законом прожиткового мінімуму на одну особу на місяць, щомісячно, до досягнення ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свій позов аргументував тим, що від стосунків з ОСОБА_1 має спільну малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю. Відповідно до судового наказу від 29.01.2024 з нього стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконавче провадження № 74314261. Також відповідно до заочного рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.02.2024 з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання жінки, з якою чоловік не перебував у шлюбі, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_4 трьох років, тобто до 29.08.2026, виконавче провадження № 74348369. Всього з усіх видів доходів здійснюється відрахування у розмірі 50%, з них 41,6 % поточних аліментів і 8,4% - заборгованості по сплаті аліментів. Станом на сьогоднішній день він не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання старшої дочки та її матері у розмірі, встановленому рішенням суду, оскільки знаходиться у скрутному становище. На теперішнній час змінився його сімейний стан, а саме 24.10.2023 ним було укладено шлюб з ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_6 . Зміна сімейного стану призвела до зміни матеріального стану в сторону його погіршення через те, що через народження сина у нього виник обов`язок утримувати новонароджену дитину та брати участь у додаткових витратах на неї. Також з липня 2024 у неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на його утриманні перебуває також дружина, яка не має будь-якого доходу і не має можливості працювати, доглядаючи за сином. Крім того, через скрутне матеріальне становище він має заборгованість по кредиту, яку не може погасити. З розрахунку на те, що він працює на посаді розвідника-сапера у в/ч НОМЕР_1 , його середньомісячна заробітна плата, після відрахування податків у розмірі 5 000 грн, складає близько 27 900 грн, тому стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, в грошову виразі сягатиме близько 4 300 грн і перевищуватиме розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на 2024 рік встановлений в розмірі 2 563 грн, тобто перевищуватиме мінімальний рекомендовиний розмір аліментів на одну дитину, визначений ч.2 ст.182 СК України. У зв`язку із цим просить зменшити розмір аліментів.

Ухвалою від 17.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Безпосередньо справа розглянута в судовому засіданні 12.03.2025 та зазначено, що рішення у справі буде оголошено в 09.30 год 17.03.2025.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Жеребенко О.В. просила позов задовольнити, зазначивши, що на цей час позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі і не може виплачувати аліменти у тому ж розмірі без шкоди своїй нинішній сім`ї. Крім того, пояснила, що на час розгляду справи позивач не проживає зі своєю сім`єю та згідно з рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання дружини та сина.

У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що після повідомлення відповідачкою про хворобу дитини, позивач відразу перерахував їй кошти на лікування дочки ОСОБА_7 в розмірі 10 050 грн. Крім того, станом на 08.11.2024 позивачем в якості аліментів перераховано кошти в розмірі 152 022, 40 грн, заборгованість відсутня. Інформація про придбання позивачем автомобіля також суперечить дійсним обставинам справи, адже позивач не придбав жодного автомобіля у вказаний відповідачем період. Крім того, стан здоров`я позивача погіршився після отриманого вогнепального поранення, що підтверджується медичними документами.

Стосовно заявлених витрат на правову допомогу зазначила, що відзив відповідача, який подано до суду, не містить жодного реального дійсного та належним чином підтверджуючого аргументу, який би міг якимось чином вплинути на розгляд справи. Саме по собі заперечення стосовно позову не може кваліфікуватися як належним чином подана правова допомога, адвокатом не здійснено будь-яких дій, які б могди підтвердити ту чи іншу обставину, зазначену в позові. Крім того, заява про компенсацію витрат не містить обґрунтування саме такого розміру з посиланням, зокрема, на кваліфікацію чи досвід адвокат, фінансовий стан клієнта чи можливі інші істотні обставини.

Відповідачка ОСОБА_1 подала до суду відзив, в якому, зокрема вказала, що позивач не приймає належної участі у вихованні своєї доньки, матеральної допомоги на її утримання належним чином не надає, дитина часто хворіє, на що необхідні додаткові витрати, проте позивач відмовляється допомагати. Позивач не перебуває у скрутному матеріальному становище, має значний дохід і кілька місяців тому придбав автомобіль. Просила відмовити у задоволенні позову та стягнути з відповідача витрати на адвоката.

В судовому засіданні та додаткових письмових поясненнях ОСОБА_1 просила відмовити в позові, зокрема вказавши, що посилання позивача на зміну сімейного стану, втрату роботи теперішньою дружиною у зв`язку з перебування у відпустці по догляду за дитиною не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також укладення шлюбу позивача із ОСОБА_5 та народження ще однієї дитини не впливає на обов`язок батька утримувати інших своїх дітей. Наявність кредитної заборгованості не є показникоом погіршення матеріального становища. Крім того, зазначила, що в судовому засіданні сторона позивача зазначила, що позивач на цей час не проживає зі своєю сім`єю, проте в соціальних мережах є відео та фото, які підтверджуєть, що вони проживають разом.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Судовим наказом Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09.01.2024 № 390/2394/23 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утриманння доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх виддів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 12.12.2023 та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочним рішеннням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2024 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання жінки, з якою чоловік не перебував у шлюбі, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 12.12.2023 та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки від 28.01.2025 № 2/58, виданої Калинівським старостинським округом, ОСОБА_1 , 2002 р.н., зареєстрована та проживає в будинку дідуся за адресою: АДРЕСА_1 . До складу сім`ї входять: донька - ОСОБА_3 , 2023 р.н..

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 24 жовтня 2023 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . В шлюбі у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

Згідно з рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2024, яке набрало законної сили 03.12.2024, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 липня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

З довідки АТ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , станом на 27.08.2024 має заборгованість перед АТ «ПриватБанк» за угодою від 22.12.2021 в розмірі 23 320, 08 грн.

Із відомостей із Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів та утримання податків від 14.08.2024 видно, що ОСОБА_5 з 1 по 3 квартал 2024 року отримувала заробітну плату та сплачувала податки, в квітні 2024 отримала 78702, 12 грн соціальних виплат.

Із відомостей із Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів та утримання податків від 23.08.2024 видно, що ОСОБА_2 з 2 по 3 квартал 2024 року (квітень-червень) отримував заробітну плату в розмірі 27 993 грн та сплачував податки 5038 грн, в/ч НОМЕР_1 НГУ, (виплати військовослужбовцям).

Із відомостей із Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів та утримання податків станом на 03.02.2025 та 24.02.2025 видно, що ОСОБА_1 з 2 по 4 квартал 2024 року отримувала соціальну виплату в розмірі 860 грн та аліменти: в квітні 2024 р. 13 777, 34 грн (в/ч НОМЕР_1 ), в травні 2024 р.- 13786, 55 грн (в/ч НОМЕР_1 ), в червні 2024 р. 13 786, 55грн (в/ч НОМЕР_1 ), в липні 2024 р. - 13786, 55 грн (в/ч НОМЕР_1 ), в серпні 2024 р.- 55 453, 91 грн (в/ч НОМЕР_1 ), в вересні 2024 р. 15 801, 50 грн (в/ч НОМЕР_1 ).

Також судом досліджено виписку по надходженням по картці відповідача за період з 01.01.2025 по 07.02.2025.

Згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 02.02.2024 № 87 сержант ОСОБА_2 в період з 04.12.2023 по 07.01.2024 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Серебрянка Бахмутського району Донецької області.

Також судом досліджено ряд медичних довідок (карток) № 186/37 від 07.01.2024, № 57 від 07.01.2024, № 128/208, № 175/1, № 503/с/НГУ, які підтверджують, що ОСОБА_2 отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин лівої стопи 07.01.2024 та проходив стаціонарне лікування з 08.01.2024 по 23.01.2024. На цей час годен до військової служби.

Стороною позивача на підтвердження постійних витрат позивача на бензин та військовий одяг для функціонування на лінії фронту надано квитанції на придбання палива та військового одягу, які дослідженні судом.

З виписок з медичної карти стаціорного хворого дитяче інфекційне відіділення № 4729, № 10055 слідує, що ОСОБА_3 з 03.10.2023 по 06.10.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «ОКДЛ» КОР.

З довідки від 16.12.2024 вбачається, що ОСОБА_4 не відвідувала дитячий садок з 06.12.2024 по 16.12.2024 через хворобу.

Відповідно до платіжної інструкції від 13.10.2023 ОСОБА_2 перерахував ОСОБА_1 10 050 грн, призначення платежу: переказ власних коштів на утримання дитини.

З довідки в.о.начальника Дарницького відділу ДВС у місті Києві від 08.11.2024 № 175711 слідує, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 74314261 з примусового виконання судового наказу № 390/2394/23 , виданого 29.01.2024 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). 14.03.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 18.03.2024 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання до в/ч НОМЕР_1 НГУ. Станом на дату надання відповіді в рамках виконавчого провадження стягнуто грошові кошти в розмірі 152 022, 40 грн, з яких 69 грн перераховано як витрати виконавчого провадження та 151 953, 40 грн перераховано на користь стягувача. У звязку з відсутністю інформації про розмір отриманого боржником доходу за період з 12.12.2023 на дату надання відповіді, державним виконавцем 06.11.2024 направлено до в/ч вимогу про надання довідки про дохід боржника. Після отримання цієї інформації державним виконавцем буде проведено розрахуновк заборгованості зі сплати алліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.(стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А згідно з частиною 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

У пункті 23 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів. Таким чином зміна сімейного стану є окремою підставою для зміни розміру аліментів. При цьому суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, має враховувати й інші обставини, передбачені статтею 182 СК України, насамперед з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Із зазначених норм закону також випливає те, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання доньки та жінки, з якою чоловік не перебував у шлюбі, покликався на зміну його сімейного стану народження дитини у новому шлюбі та необхідності матеріального забезпечення дружини та дитини.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Цей висновок також узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові ВС від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

Також судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів.

Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Позивач є особою працездатного віку, проходить військову службу, отримує грошове забезпечення та інші види виплат, будь-яких інших належних доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів не надав, а факт народження сина в повторному шлюбі та перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру.

Жодних безумовних доказів погіршення майнового стану, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному рішенням судом розмірі, позивач до суду не надав.

Крім цього, слід зазначити, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка проживає одна з дитиною та окрім соціальної виплати в розмірі 860 грн та аліментів не має іншого доходу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дітей та матеріальних можливостей батька, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що наявні зміни його матеріального та сімейного стану є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ..

Тому у позові необхідно відмовити.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на рішення прийняте судом по суті позову, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Крім того, у відзиві на позов відповідач зазначає, що на професійну правничу допомогу адвоката нею витрачено 3 000 грн, які вона просить стягнути з позивача. На підтвердження понесених витрат суду надано договір про надання професійної правничої допомоги від 19.12.2024, укладеним між ОСОБА_1 та АО «Усатенко і Усатенко», в якому зазначено, що вартість професійної правничої допомоги складає 3000 грн, розмір витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі гонорар адвоката за цим договором є фіксованим; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 290 про сплату Циганенко М.Є. 3 000 грн.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладено у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

В постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд вважає, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 3 000 грн понесених нею судових витрат, оскільки відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони.

Керуючись ст.ст. 4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 95, 137, 141, 235, 258-260, 263-265, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн судових витрат у справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Судове рішення складено 17 березня 2025 року.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О.Квітка