Справа № 183/9795/24
№ 2/183/1468/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2025 року м. Самар
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про:
- визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,3 кв. м, житлова площа 46,2 кв. м,
у вересні 2024 року позивачка звернулася до суду з цим позовом, у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з договором міни від 27 листопада 1997 року, який посвідчено нотаріально, квартира в АДРЕСА_2 , яка належала позивачеві ОСОБА_1 перейшла ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а квартира, яка обмінюється у АДРЕСА_1 , перейшла на праві власності ОСОБА_1 .
На цей запит було отримано документ від 12 серпня 2024 року № 2616 ВА, яким повідомляється, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємств Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. На підставі викладеного, керуючись пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із зазначеними вище обставинами.
Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивачка звернулась до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.
Постановленою суддею ухвалою від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Постановленими у судовому засіданні 11 грудня 2024 року ухвалами витребувано від позивачки нотаріально засвідчену копію доказу, доданого у копії до позову, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
23 січня 2025 року до суду від представника позивачки, адвоката Шевченка О. А., надійшла нотаріально засвідчена копія доказу.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, представник позивачки, адвокат Шевченко О. А., надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності сторони позивачки, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, дослідивши засвідчені нотаріально копії доказів, висновує таке.
З дослідженої в судовому засіданні засвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Олексієнко К. П. за № 6288 копії договору міни квартир від 27 листопада 1997 року, вчиненого у м. Сєвєродонецьк Луганської області, вбачається, що ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , з іншої, склали цей договір про таке. ОСОБА_1 здійснює міну належної їй квартири по АДРЕСА_2 на квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Згідно з довідкою Сєвєродонецького бюро технічної інвентаризації від 01 жовтня 1997 року за № 2075 квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 2-кімнатна на 2-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, загальною площею 36,8 кв. м, житловою площею 23,7 кв. м. Згідно з довідкою Сєверодонецького бюро технічної інвентаризації від 26 листопада 1997 року за № 2902 квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (десять) 4-х кімнатна на 3-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, загальною площею 64,3 кв. м, житловою площею 46,2 кв. м.
Квартира, розташована у АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на 2-х кімнатну квартиру, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів 03 жовтня 1996 року на підставі рішення виконкому № 1614 від 24 вересня 1996 за № 626. Квартира, розташована в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна м. Сєвєродонецька 12 серпня 1994 року на підставі розпорядження № 5611 від 10 серпня 1994 року та зареєстрованого у Сєвєродонецькому БТІ 12 грудня 1994 року за № 2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сєверодонецькою державною нотаріальною конторою 11 листопада 1997 року за реєстром № 1-3735 та зареєстрованого у Сєвєродонецькому БТІ 25 листопада 1997 року за № 2. Обмінювана квартира у АДРЕСА_2 оцінюється у сумі 8 258 гривень 00 коп. Обмінювана квартира у АДРЕСА_1 оцінюється у сумі: 13 347 гривень 00 коп. Міна вчинена у м. Сєвєродонецьку, без доплати. Договір посвідчено державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю. М. та зареєстровано в реєстрі за № 1-4010. Договір містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності з підписом посадової особи /а.с.36/.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Атамась І. І., Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, Черкаська області від 13 серпня 2024 року № 74566406 відмовлено у проведенні реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 . Підставою для відмови вказано встановлення наявності обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Зазначено, що державним реєстратором здійснено консолідовані пошуки інформації в Державному реєстрі речових прав щодо вказаного об`єкта речових прав та суб`єктів цих прав. Інформація щодо права власності на заявлену квартиру в Державному реєстрі речових прав та його невід`ємній архівній складовій частині відсутня. Оскільки відомості про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 відсутні в Реєстрах, що діяли до 2013 року, державним реєстратором сформовано та надіслано запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, щодо надання інформації про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_5 до запровадження електронних реєстрів. Відповідно до відповіді, яка надійшла державному реєстратору, повідомлено таке. Органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України. Таким чином, на сьогоднішній день, неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року, на будь який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Сєвєродонецьк. Враховуючи вище викладені обставини та те, що чинним законодавством не передбачено винятків, щодо застосування вище вказаної норми Закону, державний реєстратор не має змоги встановити підстави набуття права власності на зазначену в заяві квартиру /а.с.14/.

Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачці майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.

Вирішуючи позов, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

Загальновідомим є факт, що станом на момент розгляду справи та станом на момент прийняття рішення державного реєстратора м. Сіверськодонецьк є тимчасово окупованою територією.

У позивачки наявні документи, що засвідчують її право власності (договір міни), однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачки права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, органу, що посвідчив такий договір у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України (про що вказано у рішенні державного реєстратора), позбавляє позивачку можливості довести своє право.

Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Позивачкою право власності набуте у 1997 році. Наданий позивачкою доказ у виді договору міни містить відмітку про реєстрацію переходу права власності органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1997 рік Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності в ньому, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Надана позивачкою копія паспорту, виданого до укладення договору міни, реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачки підтверджує її твердження про фактичне набуття нею права власності на спірну квартиру та реєстрацію місця проживання у ній після набуття права власності.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачкою доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачки на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачка не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,3 кв. м, житловою площею 46,2 кв. м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складено та підписано 12 березня 2025 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, код в ; місцезнаходження за адресою: Луганська область, м. Сіверськодонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 32.

Суддя Д. О. Парфьонов