Справа № 643/9978/24
Провадження № 2/643/640/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 Московський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Задорожної А.М.,

за участі:

секретаря судового засідання Тугайбей В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Сафонової Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лопатюк Юлії Леонідівни, до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника, звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив позбавити батьківських прав відповідачку відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.04.2021 між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 29.08.2024 рішенням Московського районного суду м. Харкова шлюб між ними розірвано. Причиною розірвання шлюбу стала поведінка ОСОБА_2 , яка почала відсторонюватися від їхньої дитини, а також постійні сварки. Остання вирішила виїхати за кордон та будувати нове життя, не обтяжене ані чоловіком, ані дитиною. Відповідачка вже більше ніж пів-року не цікавиться життям їх спільної дитини, не спілкується з сином. Рішенню відмовитися від своєї дитини відповідає нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 , в якій остання усвідомлюючи значення своїх дій та їх наслідки, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , та не заперечує проти усиновлення дитини іншою особою. У сі необхідні умови для відпочинку, розвитку, навчання, проживання він забезпечує дитині самостійно. Відповідачка фінансової допомоги дитині не надає, життям сина не цікавиться, не виконує свої обов`язки як матір, вихованням дитини не займається. Зазначені факти як в сукупності, так і окремо розцінюються як ухилення відповідачки від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками, у зв`язку з чим, просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова 09.09.2024 провадження у справі відкрито, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради витребувано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав. Пояснив, що з 2019 року по березень 2024 року він з відповідачкою мешкали у квартирі його батька по АДРЕСА_1 . У березні 2024 року його дружина покинула його з дитиною та поїхала жити до своїх батьків, які мешкали по АДРЕСА_5. Оскільки йому було важко з маленькою дитиною, він переїхав до своїх батьків. У липні 2024 року вона попросила його про розлучення і щоб він звернувся з позовною заявою до суду про розірвання шлюбу. В кінці серпня 2024 року їх шлюб за рішенням суду було розірвано. До розірвання шлюбу вона надала йому нотаріально завірену відмову від їх сина, якою відмовилася від нашого сина та не заперечувала проти його усиновлення іншою особою. Останній раз вона бачила дитину в березні 2024 року. Йому відомо, що ОСОБА_2 разом із своєю матір`ю виїхала за кордон.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать поштові конверти, що повернулися до суду з відмітками про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Причин своїх неявок відповідачка суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи у її відсутності та не подала відзив на позов.

Від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Малько О.П. на адресу суду надійшли письмові пояснення у справі №643/9978/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в яких вказано, що на виконання ч.5 ст.19 СК України Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між батьками. Підтримують позовні вимоги батька дитини. Розгляд справи просять провести за відсутності представника органу опіки та піклування. Рішення по справі прийняти з урахуванням наданого висновку.

Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, свідків, допитаних у судовому засіданні, оцінивши надані докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 , згідно копії свідоцтва про народження, виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), серія НОМЕР_1 від 16.09.2021 (а.с.20).

Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.08.2024 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.04.2021 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №383, розірвано (а.с. 22-23).

Згідно копій податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за 2023 рік та 2024 рік відповідно, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований у Головному управлінні ДПС у Харківській області Київська ДПІ (Салтівський р-н м. Харкова) як фізична особа підприємець та здійснює підприємницьку діяльність з надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у., отримуючи самостійний дохід (а.с. 24-31).

Згідно копії заяви ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 09.08.2024, засвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Богомолюк О.О. та зареєстрованої в реєстрі за №1519, остання, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цією заявою повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не заперечує проти її усиновлення іншою особою, якщо в тому буде потреба. Також, просила органи опіки та суду розглядати цивільну справу про позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і в подальшому щодо встановлення опіки/піклування над її малолітньою дитиною, без її участі. У присутності нотаріуса ствердила, що в дієздатності не обмежена, під опікою, піклуванням не перебуває, не знаходиться у алкогольному, токсичному, наркотичному стані (а.с.33).

Згідно копій протоколів опитування в порядку п.7 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , опитаних адвокатом Лопатюк Ю.Л. , вбачається, що вони є сусідами з ОСОБА_1 та їм відомо, що мати його сина разом з ними не проживає. Син проживає разом із батьком, ОСОБА_1 , який самостійно займається вихованням дитини та приділяє велику увагу його розвитку. Для дитини створені належні умови, він має окреме спальне місце та іграшки за віком. Дитина завжди охайно виглядає (а.с. 34-39).

Згідно інформаційного листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на №643/9978/24 від 20.11.2024, наданого на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2024, вбачається що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 11.10.2024 перетнула державний кордон - виїхала у пункті пропуску Устилуг на ТЗ WI030-NS (а.с.7071, 73).

Згідно Висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №5 від 02.01.2025 у цивільній справі №643/9978/24 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено наступне. Батько дитини - ОСОБА_1 . Мати дитини - ОСОБА_2 . Батьки дитини перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Московського районного суду м. Харкова 29.08.2024 шлюб між батьками розірвано. Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , де створені умови для проживання дитини. Батько дитини, ОСОБА_1 , є фізичною особою - підприємцем, має самостійний дохід. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 31.07.2024 до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно до Медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів психіатричні протипоказання відсутні. Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №13» Харківської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку з народження. Протягом поточного року дитина відвідувала поліклініку у супроводі батька та матері. У вересні 2024 року батько переуклав декларацію про надання первинної медичної допомоги. В подальшому ОСОБА_9 відвідував поліклініку у супроводі батька. Відповідно до нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 , мати не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Та його усиновлення іншими особами. Засобами телефонного зв`язку ОСОБА_10 повідомила, що своєї думки не змінила, просила взяти до уваги свою нотаріально засвідчену заяву, також повідомила, що наразі перебуває у Чеській Республіці. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради на підставі наявних документів. Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.87-89).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка є матір`ю позивача, зазначила, що її син ОСОБА_1 був одружений із ОСОБА_2 протягом 4 років. Їх сім`я проживала окремо. У 2021 році народився онук ОСОБА_9 . Вона із своїм чоловіком, батьком позивача, не втручалися у сімейне життя їх сина. Допомагали, забирали на вихідні дитину до себе, оскільки невістка не годувала дитину грудьми. Вони думали, що у неї післяродова депресія. На початку війни вони усі виїхали з Харкова, син із своєю родиною поїхав до м. Івано-Франківська, а вони з чоловіком у м. Кам`янське. Через деякий час вони із чоловіком повернулися до м. Харкова, оскільки потрібно було працювати, з часом повернувся і син з родиною, оскільки їм не вистачало грошей. Через деякий час син з онуком прийшли до них і останній повідомив їм, що ОСОБА_2 покинула їх. Невістка наполягала на розлученні, в результаті чого вони шлюб розірвали та остання виїхала для проживання за кордон. Батьки ОСОБА_2 також не цікавляться долею онука.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , який є батьком позивача, зазначив, що йому дуже прикро, що так сталося в життя його сина та онука, не розуміє, чого не вистачало ОСОБА_2 , оскільки після одруження, він віддав свою квартиру для проживання сім`ї свого сина. Також сім`я сина мала у користуванні автомобіль. Вони із дружиною, матір`ю позивача, не втручалися у стосунки дітей. Після народження дитини, вони допомагали їм, забирали дитину до себе, так як невістка не годувала онука грудьми. ОСОБА_2 хотіла виїхати за кордон. Також йому відомо, що невістка написала нотаріально завірену відмову від дитини. У березні 2024 року син повернувся до них додому з онуком, повідомив, що дружина його покинула і він самостійно не може справитися із малою дитиною. Вони думали, що це минеться, але потім зрозуміли, що вона не хоче брати участь у вихованні дитини. Йому відомо, що ОСОБА_2 виїхала за межі України разом із своєю матір`ю. З батьком невістки вони не спілкуються, оскільки останній зловживає алкогольними напоями.

Відповідно до ст.ст.51, 52 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом.

Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом…

Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст. 9 Конвенції про права дитини).

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч. 2 ст. 3 СК України).

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії.

Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Отже, під час судового розгляду встановлено факт невиконання батьківських обов`язків відповідачкою відносно вказаної дитини, відсутності з її боку участі у вихованні дитини, ненадання матеріальної допомоги.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 впродовж тривалого часу, а саме з вересня 2024 року і до теперішнього часу, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_3 , не цікавиться його духовним та фізичним розвитком, ні усно, ні письмово не спілкується з ним, не проявляє до останнього щонайменшої батьківської турботи.

Отже, наявна правова підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України.

Позбавлення відповідача батьківських прав, на переконання суду, спрямоване на забезпечення життя малолітньої дитини сторін у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню.

При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР N 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

При цьому слід зауважити, що відповідач вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав відповідно до ст.169 СК України.

На підставі наведеного, та ст.ст. 19, 150, 164 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 5-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , місце мешкання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник позивача адвокат: Сафонова Яна Борисівна, адреса для листування: 61003 м. Харків, пров. Короленко, 10.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , місце знаходження: 61002 м. Харків, вул. Чернишевська, буд.55.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 березня 2025 року.

Суддя: А.М. Задорожна