Єдиний унікальний номер судової справи 483/51/25
Номер провадження 22-ц/812/457/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

17 березня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» ухвалу, яка постановлена Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 22 січня 2025 року, під головуванням судді Шевиріної Т.Д. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі ТОВ «Газорозподільні мережі України») звернулось до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

В обґрунтування вимог заяви зазначено, що з 01 жовтня 2023 року ТОВ «Газорозподільні мережі України», в особі його відокремленого підрозділу Миколаївської філії, має право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території Миколаївської області та є оператором ГРМ.

За адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 .

Факт приєднання боржника до умов договору розподілу природного газу підтверджується заявою-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 20 грудня 2023 року, а також сам факт споживання боржником природного газу за вищевказаною адресою.

За період з 01 жовтня 2023 року по 31 грудня 2024 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» надало ОСОБА_1 послуги з розподілу природного газу на загальну суму 10 939 грн. 92 коп.

Між тим, ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо оплати за спожитий природний газ належним чином не виконує, сплативши за вказаний період лише 3 193 грн. 60 коп., у зв`язку із чим станом на дату подання вказаної заяви заборгованість з розподілу природного газу складає 7 746 грн. 32 коп.

Крім того, за період з 01 січня 2024 року по 05 січня 2025 року товариством нараховано боржнику три відсотки річних в розмірі 110 грн. 14 коп., а за період січень 2024 року жовтень 2024 року включно інфляційні збитки в сумі 412 грн. 24 коп.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Газорозподільні мережі України» просило видати судовий наказ, яким стягнути на його користь зі ОСОБА_1 заборгованість за послуги з розподілу природного газу в загальному розмірі 7 746 грн. 32 коп., три відсотки річних в розмірі 110 грн. 14 коп., інфляційні втрати в розмірі 412 грн. 24 коп., а також судовий збір в розмірі 302 грн. 80 коп.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Ухвала мотивована тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника, а тому, відповідно до положень ч.9 ст.165 ЦПК України, у видачі судового наказу слід відмовити.

В апеляційній скарзі ТОВ «Газорозподільні мережі України», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу міськрайонного суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до положень ч.8 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Крім того, відповідно до положень ч.9 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Оскільки згідно з умовами договору розподілу природного газу місцем виконання договору (надання послуг) є об`єкт газоспоживання, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а боржник є власником вказаного будинку та споживачем наданих послуг, то наведене свідчить про необґрунтованість підстав, посилаючись на які суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу.

Представник заявника ТОВ «Газорозподільні мережі України» в судове засідання не з`явився, повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи належним чином.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі, а висновок суду першої інстанції щодо вирішення процесуальної долі заяви ТОВ «Газорозподільні мережі України» є передчасним, виходячи з наступного.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відмовляючи ТОВ «Газорозподільні мережі України» у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_1 , а тому, посилаючись на положення ч.9 ст.165 ЦПК України, постановив ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком міськрайонного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені ст.163 ЦПК України, а саме, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Разом з тим, ч.9 ст.165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до вимог ч.ч.5-7 ст.165 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до вимог ч.2 ст.167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

З матеріалів справи вбачається, що заявником у заяві про видачу судового наказу зареєстрованим місцем проживання боржника зазначено будинок АДРЕСА_1 .

Перевіряючи зареєстроване місце проживання боржника міськрайонний суд здійснив запит до органу реєстрації Куцурубської сільської ради та отримав відомості про відсутність відомостей щодо реєстрації місця проживання та інших персональних даних у реєстрі територіальної громади стосовно ОСОБА_1 .

В той же час, діючим законодавством також передбачено право судді у випадку надходження такої відповіді користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру, що є додатковим засобом встановлення місця проживання (перебування) фізичної особи боржника.

Запиту до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації боржника матеріали справи не містять.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність відомостей щодо реєстрації місця проживання та інших персональних даних у реєстрі територіальної громади Куцурубської сільської ради стосовно ОСОБА_1 свідчить лише про те, що боржник не зареєстрований саме в межах вказаної територіальної громади, проте вказане не свідчить про неможливість встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника.

Так отримавши відповідь від Куцурубської сільської ради про відсутність відомостей щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , міськрайонний суд мав би здійснити запит до Єдиного державного демографічного реєстру.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції помилково відмовив у видачі судового наказу, керуючись положеннями ч.9 ст.165 ЦПК України, оскільки не виконав належним чином приписи вимог ч.ч.5-7 ст.165 ЦПК України, та передчасно дійшов висновку про те, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місця проживання боржника ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, так як ухвала міськрайонного суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

В той же час, доводи апеляційної скарги про те, що вказана заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором надання послуг була пред`явлення за місцем виконання договору та місцезнаходженням майна відповідача за правилами виключної підсудності, а тому суд не мав права відмовляти у видачі судового наказу, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки нормами ч.9 ст.165 ЦПК України встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст.162 ЦПК України, оскільки вона стосується не порушення правил підсудності, а неможливості отримання судом інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених ст.379 ЦПК України ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, при новому розгляді вказаної заяви ТОВ «Газорозподільні мережі України» міськрайонному суду слід здійснити запит до Єдиного державного демографічного реєстру задля отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника ОСОБА_1 та в залежності від отриманої відповіді вирішити процесуальну долю вищевказаної заяви.

Згідно п.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що дана справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції, колегія суддів не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задовольнити частково.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 17 березня 2025 року