Справа №705/5199/24
2/705/820/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Леся Сергіївна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради про визнання права на об`єкт незавершеного будівництва,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради про визнання права на об`єкт незавершеного будівництва.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Уманської міської ради народних депутатів виконавчого комітету № 215 від 23.06.1994 року йому було надано дозвіл на будівництво нежитлової споруди (голуб`ятні) за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому місце розташування та будівництво вищезазначеної нежитлової будівлі ним було погоджено з головним архітектором м. Умані, про що свідчить викопіювання з генплану міста із зазначенням місця розташування нерухомого майна.

Відповідно до технічного паспорту на нежитлову будівлю, який виготовлено 10 жовтня 2023 року на зазначеній земельній ділянці він побудував нежитлову будівлю (голуб`ятню), загальною площею 56,5 кв.м.

В жовтні він звернувся із заявою до управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради про вадачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на об`єкт будівництва (голуб`ятні).

Рішенням управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради від 24.10.2023 року йому було відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на об`єкт будівництва (голуб`ятні), обґрунтовуючи дане рішення тим, що в поданому ним пакеті документів відсутній документ, що посвідчує право власності чи оренди земельної ділянки.

В подальшому він подав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації та йому також було відмовлено, зазначаючи в причинах відмови відсутність містобудівних умов та земельної ділянки в оренді чи приватній власності під збудованим об`єктом нерухомості.

25.06.2024 року він звернувся до Уманської міської ради із заявою про відведення земельної ділянки в приватну власність із земель житлової та громадської забудови, орієнтовною площею 0,0024 га за адресою: АДРЕСА_1 під збудовану господарську споруду (голуб`ятню), котра була збудована на підставі рішення виконкому від 23.06.1994 року №215.

08.08.2024 р. рішенням Уманської міської ради № 66-70/8 йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Ситуація, яка склалася порушує його права, оскільки він не має можливості ввести нежитлову споруду в експлуатацію, так як не має у власності земельну ділянку, а земельну ділянку у власність не передають, оскільки він не має права власності на збудоване нерухоме майно.

Просить визнати за ним право на об`єкт незавершеного будівництва, нежитлову будівлю (голуб`ятню), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з подальшою подачею до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради декларації про готовність об`єкта до експлуатації за рішенням суду та реєстрації права власності.

Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення (виклику) сторін.

Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи від відповідача судом у встановлений строк не отримано.

06.11.2024 до суду від представника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Хоменка В.Р. надійшов Відзив на позовну заяву в якому зазначає, що згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19). Так, рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради від 23.06.1994 року № 215 «Про надання дозволу на проектування та будівництво підприємствам міста» позивачу було дозволено будівництво голуб`ятні на земельній ділянці, прилеглій до групи гаражів по АДРЕСА_1 . Також позивач отримав погодження головного архітектора міста щодо даного об`єкта будівництва. Позивач надав на дану голуб`ятню Технічний паспорт групи нежитлових приміщень, які є самостійним об`єктом нерухомого майна № ТІ01:1713-4920-7154-8289 від 10 жовтня 2023 року. В Технічному паспорті вказано, що дана група нежитлових приміщень була збудована в 1994 році, питання процедури отримання відповідних дозвільних документів на здійснення будівництва об`єктів нерухомості врегульовано низкою нормативних актів, що були чинними саме на час здійснення будівництва. Відповідно до статті 13 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції станом на початок здійснення будівництва) встановлення порядку видачі забудовникам архітектурно-планувальних завдань та технічних умов на проектування, будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрій територій, надання дозволів на проведення цих робіт належить до компетенції місцевих державних адміністрацій у сфері містобудування на відповідних територіях. Видача у встановленому порядку забудовникам архітектурно-планувальних завдань, технічних умов на будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрій територій, дозволів на проведення цих робіт належить до компетенції виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів у сфері містобудування (стаття 14 Закону України «Про основи містобудування»). Спорудження об`єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних Рад народних депутатів (стаття 18 Закону України «Про основи містобудування »). Згідно з пунктом 1 Положення про державний архітектурно-будівельний контроль, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 1993 року № 225 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 квітня 1995 року № 253), державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність організаційно-технічних і правових заходів, спрямованих на забезпечення дотримання законодавства, державних стандартів, норм і правил, архітектурних вимог і технічних умов, а також положень затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об`єктів (далі - затверджені проектні рішення), місцевих правил забудови населених пунктів усіма суб`єктами містобудівної діяльності незалежно від форм власності під час забудови територій і населених пунктів, розміщення, будівництва, реконструкції, капітального ремонту об`єктів житлово-цивільного, виробничого та іншого призначення, реставрації архітектурних пам`яток, створення інженерної та транспортної інфраструктури, виробництва будівельних матеріалів, виробів і конструкцій. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють Державна архітектурно-будівельна інспекція (Держархбудінспекція) у складі Держкоммістобудування; Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у складі органів містобудування і архітектури в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, містах обласного підпорядкування, районах (пункт 2 Положення). Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю виконують функції, зокрема з видачі забудовникам дозволів на виконання робіт з будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту (будівельні роботи), реєстрації об`єктів, на яких виконуються ці роботи, у порядку, встановленому Держкоммістобудування. Надання дозволу на виконання будівельних робіт на час початку будівництва позивачем даної голуб`ятні було врегульовано ДБН А.3.1-2-93 «Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», затверджених наказом Держбуду України від 10 серпня 1993 року № 136, дію якого скасовано 05 грудня 2000 року. Відповідно до пунктів 1.1,1.2, 1.6 ДБН А.3.1-2-93 «Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», дозвіл на будівництво є юридичним документом, що посвідчує право забудовника та генпідрядника на виконання будівельних робіт, їх фінансування, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж видачу ордера на земляні роботи. Дозволи забудовникам (замовникам) на виконання робіт з будівництва видаються органами державного архітектурно-будівельного контролю України. Виконання зазначених у пункті 1.2 робіт без дозволу органу держбудконтролю забороняється. Згідно з пунктом 3.14 ДБН А.3.1-2-93 термін дії дозволу запроваджується органами держархбудконтрою залежно від часу, необхідного для будівництва об`єкта будови або виконання окремих видів робіт та інших місцевих умов будівництва. По закінченню терміну дії дозволу забудовник (замовник) повинен продовжити його в органах держархбудконтролю в місячний строк. Якщо дозвіл на будівництво не було продовжено протягом місяця після закінчення його терміну, він вважається таким, що втратив чинність. Виконання будівельних робіт на об`єктах без одержання дозволу або його перереєстрації в обумовлені строки, а також виконання не вказаних у дозволі будівельних робіт вважається самовільним (пункт 4.1 ДБН А.3.1-2-93). Аналогічні вимоги містить і Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затверджене наказом від 05 грудня 2000 року № 273 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України. Отже позивач, отримавши дозвіл на будівництво від ради народних депутатів та погодивши це з головним архітектором міста (підпункт В та підпункт М пункту 2.1 ДБН А.3.1-2-93), помилково трактує це як дозвіл державного архітектурно-будівельного контролю на будівництво. Статтею 105 ЦК України (1963 року) передбачено наслідки самовільного будівництва житлового будинку, господарських і побутових будівель та споруд, відповідно до яких громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо), за рішенням виконавчого комітету відповідної ради будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені, а господарські і побутові будівлі та споруди знесені. Аналогічні положення містяться у статті 376 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суддя з`ясував такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Уманської міської ради народних депутатів виконавчого комітету № 215 від 23.06.1994 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на будівництво нежитлової споруди (голуб`ятні) за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Викопіровки з генплану міста із вказанням розміщення голуб`ятні головним архітектором міста 30.06.1994 р. погоджено дозвіл від міської ради на будівництво голуб`ятні.

10 жовтня 2023 року на групу нежитлових приміщень (голуб`ятню), загальною площею 56,5 кв.м., видано ТОВ Експерт робота Технічний паспорт.

Рішенням Управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради від 24.10.2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на об`єкт будівництва (голуб`ятні), обґрунтовуючи дане рішення тим, що в поданому ним пакеті документів відсутній документ, що посвідчує право власності чи оренди земельної ділянки.

10.06.2024 р. ОСОБА_1 подав до Управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради Повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками (СС1).

Згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 12.06.2024 р. ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації Повідомлення у зв`язку з відсутністю містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки та інформації щодо земельної ділянки та кадастрового номеру для будівництва даного об`єкту.

25.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Уманської міської ради із заявою про відведення земельної ділянки в приватну власність із земель житлової та громадської забудови, орієнтовною площею 0,0024 га за адресою: АДРЕСА_1 під збудовану господарську споруду (голуб`ятню), котра була збудована на підставі рішення виконкому від 23.06.1994 року №215.

08.08.2024 р. рішенням Уманської міської ради № 66-70/8 ОСОБА_1 було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Будівництво позивачем групи нежитлових приміщень, які є самостійним об`єктом нерухомого майна (голуб`ятні) було завершено 1994 року, тому питання процедури отримання відповідних дозвільних документів на здійснення будівництва об`єктів нерухомості врегульовано низкою нормативних актів, що були чинними саме на час здійснення будівництва.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції станом на початок здійснення будівництва) встановлення порядку видачі забудовникам архітектурно-планувальних завдань та технічних умов на проектування, будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрій територій, надання дозволів на проведення цих робіт належить до компетенції місцевих державних адміністрацій у сфері містобудування на відповідних територіях.

Видача у встановленому порядку забудовникам архітектурно-планувальних завдань, технічних умов на будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрій територій, дозволів на проведення цих робіт належить до компетенції виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів у сфері містобудування (стаття 14 Закону України «Про основи містобудування»).

Спорудження об`єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних Рад народних депутатів (стаття 18 Закону України «Про основи містобудування»).

Згідно з пунктом 1 Положення про державний архітектурно-будівельний контроль, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 1993 року № 225 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 квітня 1995 року № 253), державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність організаційно-технічних і правових заходів, спрямованих на забезпечення дотримання законодавства, державних стандартів, норм і правил, архітектурних вимог і технічних умов, а також положень затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об`єктів (далі - затверджені проектні рішення), місцевих правил забудови населених пунктів усіма суб`єктами містобудівної діяльності незалежно від форм власності під час забудови територій і населених пунктів, розміщення, будівництва, реконструкції, капітального ремонту об`єктів житлово-цивільного, виробничого та іншого призначення, реставрації архітектурних пам`яток, створення інженерної та транспортної інфраструктури, виробництва будівельних матеріалів, виробів і конструкцій.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють Державна архітектурно-будівельна інспекція (Держархбудінспекція) у складі Держкоммістобудування; Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у складі органів містобудування і архітектури в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, містах обласного підпорядкування, районах (пункт 2 Положення).

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю виконують функції, зокрема з видачі забудовникам дозволів на виконання робіт з будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту (будівельні роботи), реєстрації об`єктів, на яких виконуються ці роботи, у порядку, встановленому Держкоммістобудування.

Надання дозволу на виконання будівельних робіт на час початку будівництва позивачем даної голуб`ятні було врегульовано ДБН А.3.1-2-93 «Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», затверджених наказом Держбуду України від 10 серпня 1993 року № 136, дію якого скасовано 05 грудня 2000 року.

Відповідно до пунктів 1.1,1.2, 1.6 ДБН А.3.1-2-93 «Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», дозвіл на будівництво є юридичним документом, що посвідчує право забудовника та генпідрядника на виконання будівельних робіт, їх фінансування, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж видачу ордера на земляні роботи. Дозволи забудовникам (замовникам) на виконання робіт з будівництва видаються органами державного архітектурно-будівельного контролю України. Виконання зазначених у пункті 1.2 робіт без дозволу органу держбудконтролю забороняється.

Згідно з пунктом 3.14 ДБН А.3.1-2-93 термін дії дозволу запроваджується органами держархбудконтрою залежно від часу, необхідного для будівництва об`єкта будови або виконання окремих видів робіт та інших місцевих умов будівництва. По закінченню терміну дії дозволу забудовник (замовник) повинен продовжити його в органах держархбудконтролю в місячний строк. Якщо дозвіл на будівництво не було продовжено протягом місяця після закінчення його терміну, він вважається таким, що втратив чинність.

Виконання будівельних робіт на об`єктах без одержання дозволу або його перереєстрації в обумовлені строки, а також виконання не вказаних у дозволі будівельних робіт вважається самовільним (пункт 4.1 ДБН А.3.1-2-93).

Аналогічні вимоги містить і Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затверджене наказом від 05 грудня 2000 року № 273 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України.

Отже позивач, отримавши дозвіл на будівництво від ради народних депутатів та погодивши це з головним архітектором міста (підпункт В та підпункт М пункту 2.1 ДБН А.3.1-2-93), помилково трактує це як дозвіл державного архітектурно-будівельного контролю на будівництво.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками процесу, позивач ОСОБА_1 розпочав будівництво нежитлової споруди (голуб`ятні) на земельній ділянці, що не перебувала у його власності, користуванні чи оренді.

Тобто, докази того, що будівництво здійснювалось на земельній ділянці, що була відведена позивачу в установленому порядку для цієї мети, а також яка була надана йому відповідно до рішення органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, у позивача відсутні, також відсутні докази, що об`єкт нерухомості збудовано за наявності належного дозволу та належно затвердженого проекту.

Інші докази, наявні в матеріалах справи, зазначених висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради про визнання права на об`єкт незавершеного будівництва.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя Леся Сергіївна Годік