Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1307/25
Номер провадження2/711/1024/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
18 березня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,
17 лютого 2025 ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси із вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути із відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 за минулий час (за останні три роки), а також стягувати надалі аліменти в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 11.08.2007 між сторонами у справі було укладено шлюб, який був зареєстрований Черкаським відділом РАГСУ, актовий запис №1270.
Перебуваючи у шлюбі, у сторін в справі народилася донька ОСОБА_3 , 2009 року народження, яка проживає разом із позивачем як її матір`ю та перебуває на її повному утриманні.
23 травня 2012 року, згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу відповідач просив не подавати офіційно на аліменти і зобов`язувався допомагати дитині як тільки зможе знайти роботу і буде мати постійний заробіток. За перші півроку відповідач сплатив 600 грн допомоги. Надалі, останні 12 років, відповідач не відвідував дитину та не надавав ніякої грошової допомоги на її виховання.
Оскільки дитина досягла підліткового віку та у зв`язку з важким становищем у державі і постійним зростанням цін, доходу позивача не вистачає для повноцінного забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини, сплати за навчання та забезпечення потреб дитини, тому позивач звернулася до суду і просить суд стягнути із відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 за минулий час (за останні три роки), а також стягувати надалі аліменти в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання по суті о 14 год 00 хв 18 березня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, що викладені у мотивувальній частині позовної заяви.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 18 березня 2025 року о 14 год 00 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі або відкладення судового засідання з поважних причин до суду не подав, відзиву до суду не направив.
У зв`язку із цим 18 березня 2025 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у цьому судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що згідно копії рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23.05.2012 у справі №2314/3830/2012, що 04.06.2012 вступило в законну силу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 серпня 2007 року Черкаським відділом РАГСУ, актовий запис №1270, був розірваний (а.с.4).
Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане повторно 21.08.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).
Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 26.04.2001 передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 2 ст.150 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
З аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що Сімейним кодексом України на законодавчому рівні закріплений принцип рівності прав та обов`язків батьків, а відповідно брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, а не лише той з батьків з ким проживає дитина.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
З аналізу положень ст. 181, 183, 184 СК України суд робить висновок, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Водночас спосіб стягнення аліментів судом визначається виключно за заявою одержувача аліментів, тобто у конкретному випадку позивача.
Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 того ж Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої доньки ОСОБА_3 суду не надав, а тому суд дійшов висновку про їх невиконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання неповнолітньої доньки (аліментів).
Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу, а неповнолітня донька вочевидь потребує такої допомоги зі сторони батька.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач доказів надання допомоги неповнолітній доньці або неможливості її утримувати з поважних причин, або відомостей про незадовільний стан здоров`я, або підтвердження того, що на його утриманні знаходяться інші особи, суду не надав.
Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У зв`язку із означеними положеннями матеріального права, аліменти із відповідача слід стягувати, починаючи із 17 лютого 2025 року, тобто від дня пред`явлення ОСОБА_1 позову.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини за минулий час (за останні три роки), то суд зазначає про таке.
Частиною 2 ст.191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
З аналізу означеної норми матеріального права суд робить висновок, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені судом, якщо позивач подасть суду докази того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду жодних доказів вжиття конкретних заходів щодо одержання від відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, однак не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
Крім того, у судовому засіданні, що відбулося 18.03.2025, позивач повідомила суд, що жодних доказів її звернення до відповідача із проханням/вимогою щодо сплати ним певної суми грошових коштів як аліментів на утримання їх спільної доньки, остання немає.
З огляду на викладене, беручи до уваги, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача у минулий період в часі (до часу пред`явлення позову), але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, що є передумовою для стягнення судом аліментів за минулий час, в тому числі за останні три роки, у розумінні положень ч.2 ст.191 СК України, тому суд дійшов висновку, що означена позовна вимога не підлягає задоволенню.
У зв`язку із цим, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.
Питання витрат на оплату судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави належить стягнути 1211 грн 20 коп судового збору.
Керуючись ст. 141, 150, 180, 181, 182, 191 СК України, ст. 13, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 281, 282, 284, 289, 355, 430 ЦПК України, суд
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.
Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити рішення, в частині стягнення аліментів за один місяць, до негайного виконання
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне заочне рішення складене 18 березня 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий: О. В. Петренко