Справа № 740/3234/24
Провадження № 2/740/75/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Дорошенком Григорієм Миколайовичем, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ "НАСК "Оранта") про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

установив:

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з нього на свою користь матеріальну шкоду, спричинену йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 55 934,00 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.07.2023 о 04 год. 21 хв. у Ніжинському районі в с. Вертіївка, траса р-67 Чернігів-Прилуки-Пирятин 61 км 70 м, водій ОСОБА_2 керував автомобілем Volkswagen Passat, р. н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння; огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки т/з із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager 6820, результат 1,7 проміле, тест № 1035; від керування т/з відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, 08.07.2023 о 04 год. 21 хв. у Ніжинському районі, с. Вертіївка, траса Р67 Чернігів-Прилуки-Пирятин 61 км 70 м, ОСОБА_2 водій автомобіля Volkswagen Passat, р. н. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2121, р. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався назустріч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди позивачу, чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України. Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 липня 2023 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Разом з цим цивільно-правова відповідальність відповідача, пов`язана з експлуатацією автомобіля Volkswagen Passat, р. н. НОМЕР_1 , була застрахована за договором обов`язкового страхування у ПАТ «НАСК «Оранта». Позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 20 054,00 грн за завдання шкоди його транспортному засобу у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Однак вказаного страхового відшкодування на ремонт автомобіля позивача не вистачило, адже ним було придбано деталі, а саме: бампер передній вартістю 4015,00 грн у кількості 1 шт.; радіатор ВАЗ 2121 вартістю 1400,00 грн у кількості 1 шт.; капот ВАЗ 2121 вартістю 15 500,00 грн у кількості 1 шт.; лобове скло ВАЗ 2121 вартістю 2420,00 грн у кількості 1 шт.; помпа водяна вартістю 799,00 грн у кількості 1 шт.; фара вартістю 1544,00 грн у кількості 2 шт.; решітка радіатора захисту переднього бампера вартістю 4690,00 грн у кількості 1 шт. Усього позивачем на придбання вищевказаних товарів витрачено 32 238,00 грн. Крім того, позивачем з ФОП ОСОБА_3 укладено договір № 017 від 21.08.2023 про надання послуг з ремонту автомобіля, вартість виконаних робіт становить 42 750,00 грн.

Оскільки ПАТ НАСК «Оранта» виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 20 054,00 грн (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу пошкоджених деталей), при цьому позивачем фактично понесено витрати на ремонт автомобіля у розмірі 74 988,00 грн (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), то у відповідача виник обов`язок з відшкодування різниці вартості ремонту автомобіля в розмірі 55 934,00 грн. ОСОБА_2 відмовився добровільно відшкодовувати суму страхового відшкодування в розмірі 55 934,00 грн, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з указаним позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16 липня 2024 року 10-00 год., яке відкладено на 27 серпня 2024 року 09-00 год.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Гордієць В. С. просила відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач у повному обсязі не визнає позовні вимоги. Позивачем не доведено, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Так, між позивачем та страховиком ПАТ «НАСК «Оранта» узгоджено суму відшкодування у розмірі 20 054,00 грн та здійснено її виплату. Домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, а саме ОСОБА_2 , який не є стороною такого договору. Отже, якщо витрати потерпілого були більшими, ніж узгоджена сума відшкодування, то останній має звернутися з вимогами до іншої сторони договору ПАТ «НАСК «Оранта» в межах ліміту відповідальності страховика. Крім того, позивачем не проведено оцінки чи автотоварознавчої експертизи для визначення вартості ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що в свою чергу унеможливлює встановити реальну вартість відновлювального ремонту. Крім того, як убачається з протоколу (акта) огляду, транспортний засіб у ДТП зазнав пошкоджень передньої частини, однак під час його ремонту були виконані роботи з відновлення інших частин автомобіля, що ставить під сумнів загальну вартість понесених витрат позивачем.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 серпня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 17 жовтня 2024 року 14-00 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2024 року постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження, задоволено клопотання представника позивача: замінено відповідача ОСОБА_2 на ПАТ «НАСК «Оранта», залучено ОСОБА_2 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підготовче засідання відкладено на 21 листопада 2024 року 08-30 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2024 року задоволено клопотання представника позивача, залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 , підготовче засідання відкладено на 24 грудня 2024 року 08-30 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2024 року задоволено клопотання представника позивача, виключено з числа відповідачів та залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ПАТ «НАСК «Оранта», підготовче засідання відкладено на 17 січня 2025 року 08-30 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 січня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 03 березня 2025 року 14-00 год.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник позивача адвокат Дорошенко Г. М. подав до суду клопотання про проведення судового засідання за його та позивача відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. Додатково зазначив, що доданий до позовної заяви товарний чек від 23.09.2023 на суму 32 238 грн є платіжним документом, який підтверджує факт оплати найменованих у ньому товарів та в сукупності з іншими, поданими до суду документами, підтверджує факт понесення позивачем витрат на ремонт автомобіля.

Від представника відповідача адвоката Гордієць В. С. до суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу в її та відповідача відсутність. Зазначила, що позовні вимоги не визнають у повному обсязі з обставин, викладених у відзиві на позовну заяву, та просила відмовити в задоволенні позову.

До суду надійшла заява представника третьої особи Сагаля С. В., в якій він просив проводити судове засідання без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що позивач є власником автомобіля марки ВАЗ 2121, р. н. НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (зворот а. с. 82, 83).

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 липня 2023 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік. Як установлено у вищевказаній постанові суду, 08.07.2023 о 04 год. 21 хв. у Ніжинському районі в с. Вертіївка, траса р-67 Чернігів-Прилуки-Пирятин 61 км 70 м, водій ОСОБА_2 керував автомобілем Volkswagen Passat, р. н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння; огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки т/з із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager 6820, результат 1,7 проміле, тест № 1035; від керування т/з відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, 08.07.2023 о 04 год. 21 хв. у Ніжинському районі, с. Вертіївка, траса Р67 Чернігів-Прилуки-Пирятин 61 км 70 м, ОСОБА_2 водій автомобіля Volkswagen Passat, р. н. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2121, р. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався назустріч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди (травмованих немає), чим порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (а. с. 11, 12).

Згідно із схемою місяця ДТП від 08.07.2023 в автомобіля ВАЗ 2121, р. н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , внаслідок ДТП були такі видимі (зовнішні) пошкодження: капот, лобове скло, бампер, радіатор, права та ліва фара, лакофарбове покриття (а. с. 165).

До позовної заяви додано копію протокола (акта) огляду транспортного засобу ВАЗ 2121, р. н. НОМЕР_2 , складеного уповноваженим працівником ПАТ "НАСК "Оранта" від 10.07.2023, зі змісту якого вбачається, що вказаний автомобіль мав такі пошкодження: бампер передній, ДНЗ, рамка ДНЗ, решітка радіатора, блок фара, капот, вітрове скло, панель передка, радіатор охол., дверка передня, підсилювач рамки радіатора, дуга захисна, панель рамки радіатора - деф.; прот. фара передня, патрубок радіатора, накладна бампера, кожух подфарника - розр.; ДНЗ, капот, дверка передня - ЛФП; насос водяний - заклинений (а. с. 23, 24).

На підтвердження понесення позивачем витрат на придбання нових деталей до пошкодженого автомобіля, а саме бамперу переднього, радіатора, капота, лобового скла, помпи водяної, фар, решітки радіатора, захисту переднього бампера, до позовної заяви додано товарний чек від 23 вересня 2023 року, виданий ФОП ОСОБА_4 , на загальну суму 32 238,00 грн (а. с. 19).

Згідно з договором № 017 про надання послуг з ремонту автомобіля від 21 серпня 2023 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_3 , сторони домовилися, що виконавець за цим договором з ремонту транспортного засобу виконує наступні роботи: зняти та поставити передню решітку 1 шт.; зняти та поставити передні фари 2 шт.; зняти та поставити передній бампер 1 шт.; підготовка до покраски; зняти та поставити задній бампер 1 шт.; зняти та поставити задні фари 2 шт.; зняти та поставити обшивку дверей 3 шт.; зняти та поставити скло переднє 1 шт.; заміна передньої панелі 1 шт.; заміна переднього правого крила 1 шт.; заміна переднього лівого крила 1 шт.; часткова заміна бризковика переднього лівого 1 шт.; часткова заміна бризковика переднього правого 1 шт.; заміна капоту переднього 1 шт.; зняти та поставити підкрилки 4 шт.; ґрунтовка автомобіля та покраска автомобіля (а. с. 13).

Згідно з актом передачі та прийому виконаних робіт від 04 жовтня 2023 року ФОП ОСОБА_3 виконав такі роботи по ремонту автомобіля ОСОБА_1 : зняти та поставити передню решітку 1 шт. - 50,00 грн, зняти та поставити передні фари 2 шт. - 100,00 грн, зняти та поставити передній бампер 1 шт - 100,00 грн, підготовка до покраски - 15 000,00 грн, зняти та поставити задній бампер 1 шт - 100,00 грн, зняти та поставити задні фари 2 шт - 200,00 грн, зняти та поставити обшивку дверей 3 шт - 300,00 грн, зняти та поставити скло переднє 1 шт. - 500,00 грн, заміна передньої панелі 1 шт. - 3000,00 грн, заміна переднього правого крила 1 шт. - 3000,00 грн, заміна переднього лівого крила 1 шт. - 3000,00 грн, часткова заміна бризковика переднього лівого 1 шт - 3500,00 грн, часткова заміна бризковика переднього правого 1 шт - 3500,00 грн, заміна капоту переднього 1 шт. - 200,00 грн, зняти та поставити підкрилки 4 шт - 200,00 грн, ґрунтовка автомобіля - 4000,00 грн, покраска автомобіля - 6000,00 грн (а. с. 17).

Відповідно до розрахункової квитанції серії ЧН № 017 до прибуткового касового ордера № 017 від 04.10.2023 позивач сплатив 42 750,00 грн за послуги з ремонту автомобіля згідно з договором № 017 від 21.08.2023 (а. с. 20).

12.07.2022 між відповідачем та ПАТ «НАСК «Оранта» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить копія полісу № АТ/2056928, додана представником відповідача до відзиву. У договорі сторони узгодили страхову суму за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000,00 грн, розмір франшизи - 1500,00 грн (а. с. 65).

Позивачу виплачено ПАТ «НАСК «Оранта» суму страхового відшкодування в розмірі 20 054,00 грн за пошкоджений транспортний засіб ВАЗ 21213, р. н. НОМЕР_2 , унаслідок дорожньо-транспортної пригоди 08.07.2023 за участю забезпеченого транспортного засобу Volkswagen Passat, р. н. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.07.2022 № АТ 2056928, що підтверджується листом заступника начальника управління по роботі з рекламаціями ПАТ НАСК «Оранта» Вікторії Дмитренко від 08.11.2023 № 09-02-17/8851, а також платіжною інструкцією № 36826 від 21.07.2023 (а. с. 21, 22).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21213, р. н. НОМЕР_2 (без урахування зносу деталей, що замінюються), становить 42 373,42 грн, з яких: 24 306,80 грн вартість деталей, що замінюються (без урахування зносу); 11 319,95 грн вартість ремонтних робіт; 6746,67 грн вартість матеріалів, що використовується для відновлювального ремонту. Згідно з указаним розрахунком розмір матеріального збитку (з урахуванням зносу деталей, що замінюються) становить 25 358,66 грн, з яких: 7292,04 грн вартість деталей, що замінюються (з урахування зносу); 11 319,95 грн вартість ремонтних робіт; 6746,67 грн вартість матеріалів, що використовується для відновлювального ремонту. З урахуванням безумовної франшизи в розмірі 1500,00 грн, а також у зв`язку із зменшенням розміру страхового відшкодування, сума страхового відшкодування до сплати становить 20 054,00 грн (зворот а. с. 75).

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 указаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регулює, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань прийнято Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблено висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов`язує потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, відповідно до вже сплаченої реальної вартості виконання відповідних відновлювальних робіт.

Таким чином, сам по собі факт нездійснення потерпілою особою фактичної оплати, яку він мусить здійснити для відновлення пошкодженого автомобіля, не є достатньою підставою у розумінні ст. 22, 1192, 1194 ЦК України для відмови у позові про відшкодування матеріальної шкоди.

Отже, системний аналіз ст. 22 ЦК України, ч. 2 ст. 1192, ст. 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

З огляду н а те, що вартість відновлювального ремонту без урахування зносу це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Згідно з п. 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою потерпілій особі страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин, саме особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити потерпілій особі таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Ураховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.

Зазначені висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20).

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а тому факт ДТП та вина відповідача у його вчиненні додаткового доказування не потребує.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судом установлено та сторонами не оспорюється факт вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди та його вини.

Предметом спору є різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому збитків у вигляді витрат, які він змушений буде зробити для відновлення свого майна до попереднього стану (вартості відновлювального ремонту), тому він вправі вимагати відшкодування завданих збитків у повному обсязі відповідно до вимог статей 22, 1192 ЦК України.

За твердженням позивача та його представника, загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача марки ВАЗ 2121, р. н. НОМЕР_2 , становить 74 988,00 грн, яка складається з вартості деталей на суму 32 238,00 грн, а також вартості здійсненого ФОП ОСОБА_3 ремонту в розмірі 42 750,00 грн.

Установлено, що ФОП ОСОБА_3 виконано роботи із зняття та встановлення заднього бампера, задніх фар, обшивкі 3 дверей, 4 підкрилок, заміни переднього правово та лівого крила, часткової заміни переднього лівого та правого бризковиків, однак указані частини (деталі) транспортного засобу не були пошкоджені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується схемою місця ДТП, а також протоколом (актом) огляду транспортного засобу від 10.07.2023, який складався у присутності ОСОБА_1 , та який жодних зауважень під час огляду не висловлював.

Суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували, що пошкодження вищевказаних частин (деталей) транспортного засобу сталися внаслідок указаної вище ДТП, яка мала місце 08.07.2023 з вини відповідача, а тому в цій частині (13 800,00 грн) позовні вимоги необґрунтовані.

З урахуванням викладеного, вартість майнового збитку, завданого власнику пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, становить 61 188,00 грн, з яких: 28 950,00 грн - вартість відновлювального ремонту; 32 238,00 грн - вартість деталей. Такий розмір завданих збитків перевищує виплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування в сумі 20 054,00 грн, а тому різниця в сумі 41 234,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, обгрунтованими є доводи представника відповідача про безпідставність стягнення з відповідача вартості виконаних робіт з відновлення деталей до тих частин автомобіля, які не зазнали пошкоджень під час ДТП, яке сталося 08.07.2023 з вини відповідача.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (74 %) у сумі 896,29 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, слід зазначити таке.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.

Так, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник позивача на підтвердження понесених судових витрат надав: договір про надання правничої (правової) допомоги № 00/078-Д від 02 травня 2024 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 417. У договорі про надання правничої (правової) допомоги № 00/078-Д сторони узгодили, що за надані послуги клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 15 000,00 грн.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, що відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи. При цьому суд також ураховує категорію справи та її значення для сторін, а також їхній фінансовий стан, як і те, що учасники справи не брали участі у судових засіданнях, а подали відповідні заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 5896,29 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 82, 89, 141, 263 265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , поданий представником адвокатом Дорошенком Григорієм Миколайовичем, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) суму страхового відшкодування в розмірі 41 234 (сорок одна тисяча двісті тридцять чотири) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати в загальному розмірі 5896 (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість) гривень 29 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко