Справа 206/5888/24
Провадження 2/206/299/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та розстрочення сплати аліментів,

за участю:

представника позивача адвоката Ромасько Є.В.,

представника відповідача адвоката Шурина І.В.,

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який з урахуванням уточнень обґрунтовує тим, що з 2007 року він проживав разом з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. Від спільного життя позивача та відповідачки у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився проживати разом з матір`ю. На підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2015 року у справі № 206/252/15-ц з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення здійснюється з 20 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення виданий виконавчий лист від 06 березня 2015 року. По даному виконавчому листу було відкрито виконавче провадження №48953302 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 08 жовтня 2015 року. Як вбачається із заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2015 року оповіщення відповідача про судове засідання відбувалось через оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» № 38 від 28 лютого 2015 року, тобто у суду не було інформації щодо місця проживання ОСОБА_1 , у зв`язку із чим у виконавчому листі вказано не належну адресу його проживання: АДРЕСА_1 . В матеріалах виконавчого провадження наявна заява ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 не проживає з 2013 року, постанова про передачу виконавчого провадження від 26 лютого 2018 року, в якій вказано повідомлення ГУНП в Дніпропетровській області Самарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції, що ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_2 . Проте, державними виконавцями всі постанови направлялись на адресу стягувача ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 , що свідчить про відсутність обізнаності позивача як про існування заочного рішення, так і виконавчого провадження. Після запиту до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був отриманий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2024 року. Згідно розрахунку, щомісячна сума аліментів, яка підлягає стягненню від середньої заробітньої плати працівників для цієї місцевості, становить 3 416,50 грн. Сукупний розмір заборгованості становить 284 801,76 грн. Позивач не був повідомлений про заочне рішення від 06 березня 2015 року та відкриття виконавчого провадження № 48953302 щодо стягнення аліментів, але не відмовляється від їх сплати та вважає, що має право на розстрочення їх сплати, оскільки між ним та відповідачем відсутнє подружнє спілкування з 2013 року, проте він не ухилявся від фінансової підтримки своєї дитини та постійно здійснював передачі грошей відповідачці готівкою. В свою чергу відповідачкою не повідомлялось про її звернення до суду для визначення розміру аліментів та направлення виконавчого листа до виконавчої служби. Про існування даного виконавчого провадження позивач дізнався після повідомлення у 2024 році працівниками поліції про знаходження в базі боржників зі сплати аліментів, що спричинило досить тривалий період не сплати та значну заборгованість. З метою врегулювання вказаного питання та укладення відповідного договору сплати аліментів позивач звертався до відповідачки, проте отримав відмову в погодженні як порядку сплати так і реквізитів для сплати грошових коштів в рахунок призначених аліментів. У 2022 році відповідачка взагалі виїхали за кордон та відмовляється спілкуватись із позивачем. Також, з 2015 року змінилось сімейне та матеріальне становище позивача. Так, з початку 2015 року позивач проживає разом з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання в них народилось дві дитини: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . У позивача відсутній постійних дохід, відсутнє у власності чи користуванні рухоме та нерухому майно. Позивач вважає, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для розстрочення та зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №206/252/15-ц від 06 березня 2015 року, а саме розстрочення заборгованості в сумі 284 801,76 грн. на 5 років та зменшення розміру аліментів з 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/8 частину прибутку, тобто на 1 708,25 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 3 196,00 грн./ 2 = 1 598,00 грн.

Не погоджуючись з позовом, представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2015 у справі № 206/252/15-ц з позивача щомісячно повинні стягуватися аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходів) до досягнення спільною дитиною ОСОБА_3 , повноліття. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист від 06.03.2015 № 206/252/15-ц, Вказаний виконавчий лист звернуто до примусового виконання та на підставі нього Самарським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 48953302 від 08.10.2015. Так, станом на день звернення до суду із даним позовом у позивача наявна заборгованість в сумі 281 385, 26 грн., яка склалася із заборгованості за кожен місяць, починаючи з січня 2015 року та закінчуючи серпнем 2024 року, тобто майже за 9 років. Позивач протягом 9-ти років не сплачував жодних коштів в рахунок заборгованості зі сплати аліментів. Посилання представника позивача про те, що позивач сплачував аліменти готівкою не відповідають дійсності та направлені виключно на те, щоб ввести суд в оману, оскільки жодних доказів на підтвердження цього факту позивач не надає. Крім того, у відповідача є достатньо підстав припускати, що звернення із даним позовом направлене виключно на створення підстав та можливостей для перетинання позивачем державного кордону в умовах воєнного стану. Таким чином, враховуючи, що позивач жодним чином не намагався сплачувати аліменти протягом більш ніж дев`яти років, позивач вважає, що на теперішній час він і не має на меті їх сплачувати, а лише намагається розстрочити цю суму в суді, з метою погашення заборгованості за 3 місяці та виїхати за межі України. Більш того, для зменшення розміру аліментів, які позивач сплачує на користь відповідача, позивач повинен довести, а суд повинен встановити: по перше, наявність зміни матеріального, сімейного стану позивача, чи стану його здоров`я, по друге, чи впливає така зміна на його здатність сплачувати аліменти на користь відповідача у розмірі 1/4 всіх видів доходу, що визначено рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2015. Тобто, іншими словами, для зменшення розміру аліментів суд повинен дослідити наявність причинно наслідкового зв`язку між зміною сімейного стану позивача та його здатністю сплачувати аліменти у розмірі 1/4 від своїх доходів. Так, окремо факт народження у позивача ще двох дітей, не свідчить про погіршення його матеріального стану. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

13 листопада 2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для виправлення зазначених в ухвалі недоліків.

19 листопада 2024 року представником позивача ОСОБА_7 подано заяву про усунення недоліків, недоліки зазначені в ухвалі суду від 13 листопада 2024 року були усунуті.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2024 року відкрито провадження по даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 06 березня 2025 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення пені за несплату аліментів, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та розстрочення сплати аліментів.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_8 просив в судовому засіданні відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши позиції учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого зазначені: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 374 (а.с. 27).

Заочним рішенням Самарського районного суду від 06 березня 2015 року по справі № 206/252/15-ц, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення здійснено з 20 січня 2015 року і досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 420 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 243 гривень 60 коп. Рішення суду набрало законної сили 16 березня 2015 року (а.с. 28-30).

10 вересня 2015 року видано виконавчий лист Самарським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 206/252/15-ц, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 16 березня 2030 року (а.с. 5).

08 жовтня 2025 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Гаджиєвою Е.М. було відкрито виконавче провадження № 48953302 на підставі виконавчого листа № 206/252/15-ц виданого 06 березня 2015 року (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідача народився син ОСОБА_5 , батьками якого зазначені: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 250 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у відповідача народилася донька - ОСОБА_6 , батьками якої зазначені: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 836 (а.с. 11).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 387701402 від 22 липня 2024 року встановлено, що наявні відомості з державного реєстру речових прав про державну реєстрацію обтяжень № 29821366.

Так, 11 січня 2019 року Тячівським районним відділом державної реєстрації служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області державним виконавцем Грин Ф.М. винесено постанову про арешт нерухомого майна боржника на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45016975. Орган державної влади, обтяжувач: Тячівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, особа, майна/права якої обтяжується: ОСОБА_1 , підстава обтяження: виконавчий лист виданий Тячівським районним судом Закарпатської області по справі № 178/1145/17. Предмет обтяження: все нерухоме майно. З інформації про об`єкт речових прав № 55942458, 22 липня 2024 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Дніпропетровська області Матюхіною І.С. винесено постанову про арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 (а.с. 31).

З розрахунку заборгованість зі сплати аліментів, виданого Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державним виконавцем Матюханою І.С. по виконавчому провадженню № 48953302 станом на 01 вересня 2024 року боржник ОСОБА_1 має сукупний розмір заборгованості за період з січня 2015 року по серпень 2024 року в розмірі 284 801,76 гривень (а.с. 7-9).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки у нього є ще дві дитини.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави вважати, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі аналізу вищезазначених норм права суд доходить висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, зокрема відсутні рішення суду та виконавчі провадження по стягненню аліментів на його дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Крім того, позивач ОСОБА_1 заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2015 року по справі № 206/252/15-ц про стягнення з нього аліментів на утримання його дитини ОСОБА_3 не оскаржував, отже погодився з ним.

Отже за вказаних умов, сама по собі зміна сімейного стану позивача, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, а не доведеність погіршення його майнового стану, за умов того, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Суд звертає увагу і на той факт, що згідно з заочним рішенням Самарського районного суду від 06 березня 2015 року по справі № 206/252/15-ц, про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини.

Враховуючи, що позивач є працездатною особою, має нормальний стан здоров`я та повинен виконувати свій батьківський обов`язок з утримання дітей, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а підстави для задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів відсутні.

Що стосується розстрочення сплати заборгованості по аліментам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Згідно ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є боржником зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свій обов`язок з утримання сина позивач не виконував, як наслідок станом на 01 вересня 2024 року у позивача виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 284 801,76 гривень, тобто фактично дитина весь цей час перебувала на повному утриманні матері.

Водночас встановлено, що позивач має на своєму утриманні ще двох дітей, на підтвердження чого він долучив свідоцтва про народження: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Однак, такі зміни в сімейному стані позивача не стали підставою для звернення його до суду з позовом про зменшення присуджених з нього аліментів на сина ОСОБА_3 , починаючи з 2017 року, а звернувся він до суду з вказаним позовом лише в листопаді 2024 року та після винесення державним виконавцем постанови про арешт його нерухомого майна.

Так, позивач продовжував нехтувати своїм батьківським обов`язком відносно старшого сина, щодо його утримання, хоча розмір аліментів, які повинен був сплачувати позивач, визначені у найменшому можливому розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У суду відсутні підстави вважати, що з часу набрання рішенням суду законної сили, щодо присудження аліментів на сина ОСОБА_3 , позивач зовсім не мав доходу, оскільки він не надав інформації, що перебував на обліку у службі зайнятості, як такий, що шукає роботу та не долучив інформації від ГУ ДПС з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого(перерахованого) податку та військового збору, щодо наявності чи відсутності у нього доходів за весь період з січня 2015 року.

Що стосується усного клопотання представника позивача в судовому засіданні 06 березня 2025 року про відкладення розгляду справи, у зв`язку з підготовкою та наданням в наступне судове засідання доказів про добровільну сплату аліментів, суд постановив відмовити у його задоволенні, оскільки вказана справа перебуває на розгляді з листопада 2024 року, неодноразово відкладалась, зокрема і за клопотанням представника позивача, а тому, на переконання суду, було достатньо часу на подання вказаних доказів.

Так, судом не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що матеріальний і сімейний стан платника аліментів станом на час розгляду справи дає підстави для розстрочення заборгованості по сплаті аліментів контексті положень ч.1 ст. 197 Сімейного кодексу України.

Відмовляючи у розстроченні заборгованості за аліментами, суд також виходить з того, що відповідач, як стягувач аліментів не просить стягнути з ОСОБА_2 всю суму одноразово, а саме стягнення заборгованості за аліментами, яка становить 284 801,76 гривень і без судового рішення здійснюється частинами, фактично з розстрочкою, шляхом відрахувань у відповідності до положень ч.1ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині, виходячи з відсутності передбачених Законом підстав для розстрочення позивачу сплати заборгованості за аліментами.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та розстрочення сплати аліментів відмовити.

Повний текст рішення складено 14 березня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Кушнірчук Р.О.