Справа № 163/1084/24 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А.
Провадження № 22-ц/802/296/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 30 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із зазначеним позовом.

Покликалось на те, що між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1 31 березня 2023 року та 06 квітня 2023 року було укладено кредитні договори № 50265-03/2023 та № 09173-04/2023, згідно з умовами яких відповідач отримав кредити у розмірах 13 900 грн та 11 500 грн відповідно.

Кредитні договори було підписано електронним підписом позичальника ОСОБА_1 відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора і був надісланий на його номер мобільного телефону, про що свідчить п. 7 цих кредитних договорів, адреса, реквізити та підписи сторін. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 даних кредитних договорів, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цими договорами.

Крім того позивач вказував, що 03 липня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу № 3072023, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за вищевказаними кредитними договорами.

В подальшому, 27 жовтня 2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27102023, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема і до відповідача ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 позичені грошові кошти не повернув і відсотки за користування кредитом не сплачував, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив суд стягнути з останнього на свою корить заборгованість на загальну суму 89 830 грн, а саме:

- за кредитним договором № 50265-03/2023 від 31 березня 2023 року в розмірі 49 330 грн, з яких: 13 900 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 35 430 грн - сума заборгованості за відсотками;

- за кредитним договором № 09173-04/2023 від 06 квітня 2023 року в розмірі 40 500 грн, з яких: 11 500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 000 грн - сума заборгованості за відсотками та відшкодувати йому судові витрати.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 30 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 41 275 грн заборгованості за кредитними договорами, зокрема:

- за кредитним договором № 50265-03/2023 в розмірі 22 587 грн 50 коп., з яких 13 900 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8 687 грн 50 коп. - сума заборгованості за відсотками;

- за кредитним договором № 09173-04/2023 в розмірі 18 687 грн 50 коп., з яких 11 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 187 грн 50 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував того, що надані позивачем на підтвердження набуття ним права грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ним як позичальником, докази не є належними і допустимими.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитними договорами не виконав, позичені грошові кошти та відсотки у встановлений договорами строк ні кредитодавцю, а ні фактору позивачу не повернув, то наявні підстави для стягнення кредитної заборгованості на користь позивача.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 31 березня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50265-03/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, про що свідчить п. 7 цього кредитного договору.

Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 вказаного кредитного договору, товариство надало позичальнику ОСОБА_1 кредит в розмірі 13 900 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

З пунктів 1.2, 1.3 цього договору вбачається, що кредит надавався строком на 25 днів, до 24 квітня 2023 року. Договір почав діяти з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», а його дія закінчується після повного виконання сторонами своїх зобов`язань. За користування кредитом позичальник сплачує позикодавцеві 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу.

Згідно з п.п. 2.3 п. 2 договору, у разі якщо позичальник не сплатив кредит у строк, передбачений в п 1.2 цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5 % на добу) з першого дня користування кредитними коштами.

Крім того встановлено, що 06 квітня 2023 року між позивачем ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено ще один кредитний договір № 09173-04/2023, підписаний електронним підписом позичальника, відповідно до умов якого товариство надало останньому кредит в розмірі 11 500 грн, під 912,5% річних або 2,50% за добу, строком на 25 днів до 30 квітня 2023 року.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів: копій договорів факторингу, актів прийому-передачі реєстру боржників за договорами факторингу, витягів з реєстру боржників, розрахунків заборгованості за кредитними договорами, вбачається, що у подальшому 03 липня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу № 3072023, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за вищевказаними кредитними договорами. У подальшому це ж право вимоги до позичальника, яким є відповідач, яке пізніше перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу № 27102023 від 27 жовтня 2023 року, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників, в тому числі і права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами: № 50265-03/2023 в розмірі 49 330 грн, з яких: 13 900 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 35 430 грн - сума заборгованості за відсотками; та № 09173-04/2023 від 06 квітня 2023 року в розмірі 40 500 грн, з яких: 11 500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 000 грн - сума заборгованості за відсотками.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

На основі аналізу цих правових норм Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 444/9519/12 (постанова від 28 березня 2018 року) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умовами кредитних договорів № 50265-03/2023 від 31 березня 2023 року та № 09173-04/2023 від 06 квітня 2023 року, їх було укладено на строк 25 днів. Відтак, в межах строків кредитування відповідач ОСОБА_1 був зобов`язний повернути кредит та сплатити відсотки і саме в межах цих строків повинно було здійснюватись нарахування відсотків, тоді як позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» обрахував зазначені відсотки за кредитними договорами поза межами строку кредитування, що не відповідає зазначеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13 900 грн за кредитним договором № 50265-03/2023 від 31 березня 2023 року та 11 500 грн за кредитним договором № 09173-04/2023 від 06 квітня 2023 року на строк 25 днів із сплатою за користування кредитом 2,5% в день. Отже, за даними кредитними договорами відповідач зобов`язаний сплатити відсотки у розмірі 8 687 грн 50 коп. та 7187 грн 50 коп. відповідно.

Таким чином, розмір заборгованості за вищевказаними кредитними договорами становить 41 275 грн, яка була підставно стягнута судом першої інстанції з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Кредитні договори, укладені між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1 , як і договори факторингу, укладені між первісним кредитором та ТОВ «Стар Файненс Груп», та між ТОВ «Стар Файненс Груп» і позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», у встановленому порядку недійсними не визнавались, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Зокрема, судом було встановлено факти укладення кредитних договорів № 50265-03/2023 від 31 березня 2023 року та № 09173-04/2023 від 06 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі, які були підписані останнім шляхом використання електронного підпису, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». У вказаних договорах сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки. Дані кредитні договори є дійсними, у судовому порядку не оскаржувались. Розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив.

Всупереч умов укладених кредитних договорів, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки і на умовах, передбачених договорами, відповідачем ОСОБА_1 належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши що позивачем розмір кредитної заборгованості було визначено не вірно, врахувавши строк дії кредитних договорів, обґрунтовано здійснив перерахунок загального розміру заборгованості за кредитними договорами № 50265-03/2023 від 31 березня 2023 року та № 09173-04/2023 від 06 квітня 2023 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази укладання договорів відступлення права вимоги, спростовуються наведеними судом обставинами та дослідженими доказами, долученими позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» до позовної заяви, які підтверджують факт переходу до нього права грошової вимоги відносно відповідача ОСОБА_1 .

Крім того, посилання відповідача на те, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 3072023 від 03 липня 2023 року є неналежним та недопустимим доказом у справі, так як не містить підписів представників сторін та відтиски печаток фінансових установ, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки даний витяг належним чином засвідчений та оформлений у відповідності до ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України та підпункту 12 пункту 11 розділу II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач ОСОБА_1 , отримавши грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеними кредитними договорами, взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорах строки отримані у кредит грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 41 275 грн.

Отже, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на повно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав вірну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 30 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді