КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3667/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ратнікової В.М.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 9 вересня 2024 року (суддя Притула Н.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на матір дитини,

встановив:

у червні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з моменту подання позовної заяви та до досягнення їх дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що вони з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з початку 2022 року по червень 2024 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_4 .

Позивачка посилалася на те, що у зв`язку з народженням дитини та необхідністю догляду за нею, вона була вимушена взяти за місцем роботи відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку без збереження заробітної плати, з 17 березня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначала, що з червня 2024 року вони з відповідачем припинили спільне проживання і наразі вона проживає з донькою за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач фактично перестав надавати їй будь-яку матеріальну допомогу, хоча є працевлаштованим та отримує стабільний заробіток.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 9 вересня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/25 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , починаючи з 16 червня 2024 року та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Позивачка зазначає, що з огляду на розмір заробітної плати відповідача, розмір аліментів, які вона просить стягнути з нього, не погіршують його матеріальне становище та його дітей від першого шлюбу, тому суд поверхнево дослідив обставини справи та надані докази.

Позивачка вважає, що задоволення її позову жодним чином не впливає на аліменти, які вже стягуються з відповідача на дітей від першого шлюбу, так як наступне рішення суду про стягнення аліментів не змінює попереднє рішення про стягнення аліментів та не є підставою для зменшення аліментів, які вже стягуються.

Також, позивачка звертає увагу на те, що аліменти на матір дитини стягуються лише до досягнення дитиною трьох років, поки вона перебуває у декретній відпустці та не може забезпечувати себе самостійно, а законом чітко встановлено, що головною вимогою для стягнення аліментів на матір дитини є можливість чоловіка надавати таку матеріальну допомогу і не зазначено інших обставин, які б впливали на виплату таких аліментів, тобто при винесенні рішення суд повинен враховувати лише фінансовий стан платника.

Крім цього, позивачка зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що відповідач визнав обставини справи та позовні вимоги в повному обсязі, і у даному випадку відсутні підстави для відхилення визнання позову, так як це не суперечить закону, оскільки сукупний розмір всіх аліментів, які стягуються з відповідача не перевищує 50% його заробітної плати, а визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Залозна Д.П. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що відповідач сплачує позивачці визначений судом розмір аліментів, однак він не покриває її витрати, у зв`язку з чим остання просить додаткового перераховувати їй кошти. Відповідач розуміє свою відповідальність перед колишньою дружиною та бажає забезпечити її належне утримання, але враховуючи складні стосунки, які склалися з позивачкою, він вважає за доцільне врегулювати питання сплати аліментів у судовому порядку, що дозволить уникнути подальших конфліктів та забезпечити стабільність у виплатах, призведе до мінімуму їх спілкування.

Також представник відповідача зазначає, що відповідач має стабільно високий заробіток, тому він здатний сплачувати аліменти на позивачку у розмірі частини свого доходу і такий розмір аліментів не є для нього надмірним фінансовим тягарем і дозволить забезпечити матір дитини всім необхідним на період її перебування у відпустці по догляду за дитиною та уникнути небажаного спілкування.

Крім цього, представник відповідача вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, відхиливши заяву відповідача про визнання позову, оскільки стягнення аліментів на користь позивачки жодним чином не вплине на наявні у відповідача зобов`язання по утриманню дітей від першого шлюбу.

Позивачка, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явилася, 3 лютого 2025 року направила до Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи у її відсутність (с.с.83).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Залозної Д.П., яка проти задоволення апеляційної скарги не заперечувала, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с.2), у зареєстрованому шлюбі не перебували і на час подання позовної заяви проживають окремо.

Відповідно до наказу ДП «Державне Київське конструкторське бюро «Луч» № 23-к

від 13 березня 2023 року ОСОБА_1 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 17 березня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с.3).

Згідно довідки ДП «Державне Київське конструкторське бюро «Луч» № 449 від 4 червня 2024 року, ОСОБА_2 працює на підприємстві з 28 жовтня 2015 року, займаючи посаду заступника начальника служби. Його дохід за період з 1 листопада 2023 року по 30 квітня 2024 року склав 3 224 633,79грн (с.с.4).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року у справі № 761/29208/23, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду 16 квітня 2024 року, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5 аліменти на малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 16 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (с.с.24-29).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 761/21531/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дочку (с.с.30).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці, яка наразі перебуває у відпустці по догляду за їх дитиною. Однак, враховуючи положення розумності та справедливості, наявність інших дітей, на яких відповідач сплачує аліменти, та наявність спору про стягнення аліментів на дочку, суд вважав за доцільне визначити аліменти на позивачку у розмірі 1/25 частиніи від доходів відповідача.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно до частини другої статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 та 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно частини першої статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже, у разі задоволення позовних вимог у повному обсязі, сукупний розмір відрахувань із заробітної плати відповідача буде перевищувати визначений законом розмір.

Разом з цим, колегія суддів вважає за можливе збільшити розмір аліментів на користь позивачки, який був визначений судом першої інстанції, враховуючи позицію відповідача.

Доводи апеляційної скарги та відзиву на неї про неправомірність не врахування судом першої інстанції визнання позову відповідачем, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частина 4 статті 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц, від 25 травня 2022 року справа № 675/2136/19 вказано, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Отже, враховуючи, що відповідач сплачує аліменти на дітей від першого шлюбу, а сукупний розмір утримання з його заробітної плати, у разі задоволення даного позову, призведе до відрахувань, які перевищують 50% заробітної плати відповідача, суд першої інстанції правомірно не прийняв визнання позову відповідачем.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений можливості самостійно здійснювати перерахування позивачці аліментів у більшому розмірі, ніж визначено судом.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, проте неповно встановив обставини справи, не оцінив надані докази, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 9 вересня 2024 року

змінити, збільшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 1/25 частини до 1/12 частини його заробітку.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

В.М. Ратнікова