Провадження №2/755/80/25
"17" березня 2025 р. м.Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Коваленко І.В.,
за участі секретаря судового засідання - Грищенко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Головний сервісний центр МВС про скасування арешту та заборони на відчуження, -
30.08.2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Головний сервісний центр МВС про скасування арешту та заборони на відчуження.
Відповідно до позовних вимог позивач просить суд:
«Скасувати арешт та заборону на відчуження, накладені постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві від 13.10.2014 року у виконавчому провадженні НОМЕР_7 та постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві від 16.04.2010 року у виконавчому провадженні НОМЕР_6 на транспортний засіб Daewoo Nexia з д.р.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 , рік випуску: 2008».
05.09.2024 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В.
Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив адресу відповідача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .
16.10.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про скасування арешту та заборони на відчуження - відмовлено. Прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Головний сервісний центр МВС про скасування арешту та заборони на відчуження до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, з проведенням підготовчого судового засідання.
28.01.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у даній справі.
Представник позивача у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі виходячи з підстав викладених у змісті позовної заяви, просила прийняти рішення, яким їх задовольнити.
Уповноважений представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялось належним чином. Правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.
Треті особи, які не заявляють вимоги щодо предмету спору: Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Головний сервісний центр МВС у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від яких надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Daewoo Nexia з д.р.н. НОМЕР_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 . (а.с. 17-18)
Головний сервісний центр МВС у листі від 16.08.2024 року повідомив, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів станом на 15 серпня 2024 року містяться відомості щодо постановки транспортного засобу Daewoo Nexia з д.р.н. НОМЕР_1 в арешт та/або заборону на відчуження по ВП НОМЕР_7 (постанова від 13.10.2014 року) та ВП НОМЕР_6 (постанова від 16.04.2010 року). (а.с. 28-29)
В Єдиному реєстрі боржників інформація про ОСОБА_1 з РНОКПП НОМЕР_4 - відсутня. (а.с. 21)
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав за яких виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна. В усіх інших випадках, як вбачається з п. 5 ст. 59 цього Закону, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним.
Таким чином, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно.
Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна.
Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Головний сервісний центр МВС про скасування арешту та заборони на відчуження.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 15, 16, 19, 317, 319, 321, 391 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 7-13, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Головний сервісний центр МВС про скасування арешту та заборони на відчуження, - задовольнити.

Скасувати арешт та заборону на відчуження, накладені постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві від 13.10.2014 року у виконавчому провадженні НОМЕР_7 та постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві від 16.04.2010 року у виконавчому провадженні НОМЕР_6 на транспортний засіб Daewoo Nexia з д.р.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 , рік випуску: 2008.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (, адреса: бульв. Л. Українки, 26, м.Київ);

Треті особи: Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (, вул. Гната Юри, 9, м.Київ), Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (, вул. Є. Сверстюка, 15, м.Київ), Головний сервісний центр МВС (, вул. Лук`янівська, буд.62, м. Київ).

Повний текст заочного рішення складений 17 березня 2025 року.

Суддя :