Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачука О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкаря В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 15.11.2008 року вона уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 11.02.2010 року і по теперішній час їхній син зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає разом з нею. Суперечок між позивачем та відповідачем про місце проживання дитини немає. Після розірвання шлюбу син, за обопільною домовленістю, враховуючи бажання самої дитини, буде і надалі проживати разом з матір"ю (позивачкою). Позивач зазначає, що відколи вони з чоловіком не живуть разом, їхня дитина знаходиться на утриманні позивача, участь відповідача у житті сина, його забезпеченні та вихованні між ними врегульована, в тому числі, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.02.2012 року у справі № 2-6722/11.

Позивач зазначає, що з плином часу після укладення шлюбу сімейні відносини між нею та відповідачем поступово погіршувалися. Вона все частіше переконувалася, що вони з чоловіком мають протилежні погляди на сімейне життя і обов"язки, у них виявилися різні характери, прагнення та захоплення, між ними відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси, і все це у сукупності виключає їхнє подальше спільне життя як подружжя.

З 29.05.2011 року вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини між ними припинено. За цей довгий період часу, що вони не проживають разом, вона остаточно переконалася, що вони з чоловіком не мають спільного майбутнього.

Позивач вказує, що вона втратила до відповідача почуття любові, без якого вважає неможливим їхнє подальше подружнє життя. Збереження їхнього шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам, оскільки вона не має наміру перебувати у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, з яким понад десять років вони не живуть як подружжя, та з яким не бажає сумісно проживати у майбутньому. З огляду на викладене, позивач уважає, що надання строку для примирення не виправить стан їхніх відносин, а спроби примирення з відповідачем не принесуть жодних позитивних результатів позаяк шлюб між ними давно припинено, а його відновлення є неможливим. А тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте нею після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 , неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з нею.

У судове засідання позивач не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі у якій зазначив, що позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як встановлено по справі, 15.11.2008 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , що видане 15.11.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області.

У шлюбі в сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується, свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим 12.01.2010 року у м. Кішварда Угорська Республіка.

Як встановлено згідно з поясненнями позивача у позовній заяві, і не спростовано відповідачем, з травня 2011 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між сторонами припинено.

Позивач вказує, що внаслідок різних характерів та поглядів на сімейне життя і обов"язки між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові один до одного.

Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу та подальше спільне життя є неможливим і суперечить її інтересам, про що свідчить зміст позовної заяви.

Відповідач позов визна, подавши заяву відповідного змісту.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ст.. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

А тому враховуючи бажання позивачки надалі іменуватися прізвищем набутим у шлюбі - залишити позивачу, прізвище набуте у шлюбі ОСОБА_4 .

В той же час, суд відмовляє у задоволені позовної вимоги щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Керуючись ст. ст. 24, 112, 113, 160 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 274, 279, 352-353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 15 листопада 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 677, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище набуте у шлюбі ОСОБА_4 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.) грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук