ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15803/24

Провадження № 22-ц/820/33/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: представника позивача та представника відповідача - Федосєєва А,І.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/15803/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Ткачуком Юрієм Георгійовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У червня 2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» звернулося до суду з позовом, в якому товариство просило визнати недійсними договори дарування приміщень кіосків (магазинів) № 1, № 3, №5, № 7, № 9, №11 квартал №17, алея №1, загальною площею по 28 кв.м. кожний, які знаходяться за адресою: Хмельницький район, Розсошанська сільська рада, автодорога Н-03 Житомир-Чернівці 191 км + 520 м праворуч, які посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Мороз Оленою Анатоліївною, які укладені між дарувальником ОСОБА_1 та обдарованою ОСОБА_2 .

На підтримання заявлених позовних вимог, позивач посилався, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь банку в особі Хмельницької обласної дирекції заборгованість за кредитним договором № 014/8711/82/13998 від 29 березня 2007 року в сумі 528 961,05 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 4 227 985, 68 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/8711/82/13998 від 29.03.2007 р. в сумі 528 961,05 доларів США, що на день розрахунку еквівалентно 4 227 985,68 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно - приміщення ресторану, загальною площею 422,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ТзОВ «Ресторан «Заріччя» на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 12.07.1994 року № 2-3655, зареєстрованого в Хмельницькому БТІ за № 18327578, - на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Хмельницької обласної дирекції шляхом його продажу на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10 вересня 2014 року, вказане судове рішення було змінено, в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості, в частині зменшення розміру пені та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором № 014/8711/82/13998 від 29 березня 2007 року в сумі 412074,22 долари 22 центи США, що по курсу НБУ еквівалентно 3896723 грн. 47 коп.

Після набрання чинності рішенням суду, 19 листопада 2014 року було видано виконавчий лист, а 10 грудня 2014 року постановою відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Хмельницькій області відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 відносно боржника - ОСОБА_1 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно. 17 березня 2017 року виконавчий лист був повернутий стягувачу, який 24 березня 2017 року повторно пред`явив його до виконання і в заяві просив ДВС накласти арешт на приміщення кіосків - магазинів.

03 квітня 2017 року було повторно відкрито виконавче провадження № 53652795 з виконання вищевказаного виконавчого листа, виконання якого досі триває і в межах якого здійснюється часткове погашення заборгованості вже на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» шляхом відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 . Таким чином, залишок заборгованості за виконавчим листом № 686/60/14, що виданий 19 листопада 2014 року, станом на дату подачу позову становить 363 568,52 доларів США. Однак, у лютому 2024 року позивачу після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розгорнутому вигляді з історією відчужень та обтяжень, відповідно до Інформаційної довідки № 367499395 від 27 лютого 2024 року, позивачу стало відомо що 22 серпня 2016 року, під час відкритого виконавчого провадження № НОМЕР_1 ОСОБА_1 уклав договори дарування приміщень кіосків (магазинів) на користь ОСОБА_2 та відчужив належне йому майно на праві власності. Державна реєстрація права власності обдарованої ОСОБА_2 на приміщення кіосків (магазинів) внесено нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень із відкриттям розділу та привласненням нових реєстраційних номерів об`єктів нерухомого майна. Таким чином, посвідчуючи оспорюванні договори приватний нотаріус не внесла зміни щодо закриття розділу про право власності за дарувальником, що вводило позивача в оману стосовно наявності права власності у ОСОБА_1 на вказане майно.

ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» є правонаступником кредитора стягувача АТ Райффайзен Банк Аваль», правонаступництво якого здійснено на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2018 року у справі № 686/60/14-ц.

Таким чином, позивач зазначав, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність простроченої заборгованості перед первісним кредитором, а тому дії відповідача по відчуженню майна шляхом дарування матері свідчать про недобросовісну поведінку боржника, що вчинені з метою ухилення від виконання рішення суду, від примусової реалізації належного боржнику майна, тому вказані договори дарування підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 вересня 2024 року позов задоволено, визнано недійсними договори дарування приміщень кіосків (магазинів) № 1, № 3, №5, № 7, № 9, №11 квартал №17, алея №1, загальною площею по 28 кв.м. кожний, які знаходяться за адресою: Хмельницький район, Розсошанська сільська рада, автодорога Н-03 Житомир-Чернівці 191 км + 520 м праворуч, які посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Мороз Оленою Анатоліївною, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину № 1 - 250 , запис про право власності №16054760, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину №3 - 250, запис про право власності №16054772, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину №5 - 250, запис про право власності №16054781, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину №7 - 250, запис про право власності №16054793, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину № 9 - 250, запис про право власності №16054800, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину №11 - 250, запис про право власності №16054809, укладені між дарувальником ОСОБА_1 та обдарованою ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 та його представник адвокат Ткачук Ю.Г. не погодилися з таким рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу. Вказують, що судом не прийнято до уваги, той факт, що у забезпечення виконання за кредитним договором № 014/8711/82/13998, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Ресторан Заріччя» 30 березня 2007 року, був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком, товариство передало в іпотеку кредитору належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме приміщення ресторану площею 422,9 кв м за адресою АДРЕСА_1 і в разі якщо його вартості не вистачає для повного погашення заборгованості за кредитним договором, то кредитор має право в судовому порядку вимагати отримання суми коштів якої не вистачає шляхом продажу іншого майна іпотекодавця. Таким чином, вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були повністю забезпеченні договором іпотеки від 30 березня 2007 року, а тому у ОСОБА_1 не було жодних обмежень щодо розпорядження своїм майном. Крім того, у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як іпотекодержателя за договором іпотеки, не було жодних перешкод для звернення стягнення на предмет іпотеки. Апелянт та його представник вказують, що укладені договори дарування, жодним чином не мали на меті приховати майно боржника, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними, оскільки вимоги банку були повністю забезпеченні ТзОВ «Ресторан Заріччя». Також звертають увагу суду, що на момент договорів дарування від 22 серпня 2016 року, позивач взагалі не був стороною даних правочинів. Крім того, вказують на порушення судом строку позовної давності, оскільки позивач не підтвердив належними доказами, той факт що він протягом шести років з 11.04.2018 по 03.06.2024 року не міг звернутися до суду з даним позовом про визнання договорів недійсними.

Тому, ОСОБА_1 та його представник адвокат Ткачук Ю.Г. просять скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, вказала що вважає її законною та обґрунтованою.

ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» також подало відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із позицією апелянта про відсутність ознак фраудаторності правочинів, оскільки в даній справі ОСОБА_1 безоплатно відчужив майно за договорами дарування на користь своєї матері після постановлення судом рішення про стягнення значної заборгованості та за відсутності іншого майна, що належить боржнику, чим спричинив шкоду кредитору та унеможливив виконання судового рішення. У даній справі позиція ТОВ «ФК «Форінт» повністю відповідає усталеній судові практиці Верховного Суду, викладеній у чисельних постановах, відповідно до яких важливим є момент вчинення правочинів, які виключно за певних встановлених судом обставин, набувають ознак фраудаторності. Тому, в даній справі суд прийшов до правильного висновку, що відповідає обставинам справи: оспорювані правочини, вчинені ОСОБА_1 після постановлення рішення суду про стягнення боргу та під час виконавчого провадження, є такими, що вчинені на шкоду кредитора. ОСОБА_1 був обізнаний про наявність судового рішення щодо нього (загальне стягнення боргу) та щодо майнового поручителям (звернення стягнення на іпотеку), яким була зафіксована значна заборгованість, що підлягала стягненню в примусовому порядку як з ОСОБА_3 , так і з ТОВ «Рестран Заріччя». Це є перший критерієм для класифікації спірних правочинів фраудаторними. Також, слід зауважити, що вищевказаними рішеннями судів про стягнення заборгованості з позичальника та майнового поручителя не встановлено жодного пріоритету та черговості стягнення боргу. Це спростовує позицію ОСОБА_1 про те, що першочергове погашення боргу повинно було відбуватись за рахунок виключно іпотечного майна. Більше того, переглядаючи заочне рішення про стягнення боргу, Апеляційний суд Хмельницької області залишив в силі рішення щодо одночасного стягнення боргу з ОСОБА_1 як позичальника, так і звернення стягнення на іпотеку майнового поручителя ТОВ «Ресторан «Заріччя». Приміщення кіосків були відчужені на користь матері ОСОБА_2 , яка у відзиві на позов не вказала про порушення своїх прав як обдаровуваної заявленим позовом із сторони ТОВ «ФК «Форінт». Позиція актуального на сьогодні власника ОСОБА_2 (обдаровуваної) зводиться виключно до того, що її син - ОСОБА_1 мав право укладати оспорювані договори за відсутності обтяжень та наявності іпотеки. Відповідачем (обдаровуваною) ОСОБА_2 не було подано апеляційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 вересня 2024 року із власним обґрунтуванням своєї незгоди із рішенням. Також, обдарована ОСОБА_2 не скористалась правом приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 . Крім того, апелянтом не надано жодного доказу, що попередній кредитор АТ «Райффайзен Банк Аваль» був обізнаний про набуття спірного майна ОСОБА_2 . Апелянтом не наведено норм права, які б покладали на Банк обов`язок здійснювати перевірку майнового стану членів сім`ї та родичів ОСОБА_1 при відкритті виконавчого провадження щодо останнього, відкута доводи апелянта про пропуск строку позовної давності є необґрунтованими.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування чи зміни судового рішення повністю або в частині, порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 29.03.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/8711/82/13998, за яким кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 290000 доларів США., строком до 28.03.2017р. року та сплатою процентів за користування у розмірі 13,75 % річних.

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за даним кредитним договором по поверненню кредиту ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 09 січня 2014 року звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 та «Ресторан «Заріччя» про стягнення боргу за кредитним договором в сумі 528 961,05 дол. США., що еквівалентно за курсом НБУ становить 4227985 грн. 68 коп. та звернення стягнення на предмет іпотеки - приміщення ресторану,

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року позов задоволений, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Хмельницької обласної дирекції заборгованість за кредитним договором № 014/8711/82/13998 від 29.03.2007 р. в сумі 528961,05 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 4227985, 68 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/8711/82/13998 від 29.03.2007 р. в сумі 528961,05 доларів США, що на день розрахунку еквівалентно 4227985,68 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно - приміщення ресторану, загальною площею 422,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ТзОВ «Ресторан «Заріччя» на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 12.07.1994 року № 2-3655, зареєстрованого в Хмельницькому БТІ за № 18327578, - на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Хмельницької обласної дирекції шляхом його продажу на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10 вересня 2014 року заочне рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Хмельницької обласної дирекції заборгованості за кредитним договором змінено, зменшено стягнуту суму заборгованості з 528961, 05 доларів США до 412074,22 ( чотириста дванадцять тисяч сімдесят чотири) долари 22 центи США, що по курсу НБУ еквівалентно 3896723 грн. 47 коп.

В решті рішення залишено без змін.

На виконання даного рішення Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області видано виконавчий лист №686/60/14 від 19 листопада 2014 року про стягнення заборгованості з боржника.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 10.12. 2014 року за даним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

22 серпня 2016 року під час примусового виконання виконавчого листа №686/60/14 від 19 листопада 2014 року між ОСОБА_1 як дарувальником та ОСОБА_2 , яка є матір`ю дарувальника, як обдарованою, укладено шість договорів дарування, за якими остання набула у власність приміщення кіосків (магазинів), квартал № 17 , алея № 1 , загальною площею по 28 кв.м., які знаходяться за адресою: Хмельницький район, Розсошанська сільська рада, автодорога Н-03 Житомир-Чернівці 191 км + 520 м праворуч, які посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Мороз О.А., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину №1 - 250, запис про право власності № 16054760, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину № 3 - 250, запис про право власності № 16054772, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину № 5 - 250, запис про право власності № 16054781, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину №7 - 250, запис про право власності №16054793, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину № 9 - 250, запис про право власності № 16054800, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - магазину № 11 - 250, запис про право власності № 16054809.

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 17.03.2017 року виконавчий лист №686/60/14 від 19 листопада 2014 року повернуто стягувану на підставі п. ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

03 квітня 2017 року за повторним зверненням стягувача Другим відділом державної виконавчої служби м. Хмельницький головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було відкрито виконавче провадження №53652795 по примусовому виконанню виконавчого листа № 686/60/14 від 19 листопада 2014 р. про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1

11.04.2018 року між AT «Райфайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір (портфельного відступлення прав вимоги) № Б/Н, згідно умов якого ТОВ «ФК «Форінт» сплатив AT «Райффайзен Банк Аваль» загальну вартість прав вимоги, а AT «Райффайзен Банк Аваль» відступив ТОВ «ФК «Форінт» права вимоги за кредитним договором №014/8711/82/13998 від 29.03.2007 року, в обсязі та на умовах, що існували на дату відступлення прав вимоги.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10 вересня 2018 року замінено стягувача за виконавчим листом №686/60/14 від 19 листопада 2014 року, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області на виконання його рішення від 05.02.2014 по справі № 4686/60/14-ц у виконавчому проваджені №53652795 - Публічне акціонерне товариство " Райффайзен Банк Аваль" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт".

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та вищевказаними судовими рішеннями.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.. 655 ЦК України).

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі вироку).

Договори, направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) є недійсними.

Згідно з частиною першою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на таке майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.02.2019 р. (справа №646/3972/16-ц) виснувала, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

Фраудаторний правочин - це вчинення боржником правочинів, спрямованих на зменшення його майна з метою приховати його від звернення стягнення кредиторів.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)».

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Як встановлено судом після ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором 412074,22 ( чотириста дванадцять тисяч сімдесят чотири) долари 22 центи США, під час примусового виконання виконавчого листа №686/60/14 від 19 листопада 2014 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 відповідач 22 серпня 2016 року, усвідомлюючи про наявність в нього перед позивачем боргових зобов`язань з метою погіршення майнового стану, приховання свого майна уклав з ОСОБА_2 , своєю матір`ю, шість договорів дарування, належних йому нежитлових приміщень у вигляді приміщення кіосків (магазинів) квартал № 17 , алея № 1 , загальною площею по 28 кв.м., які знаходяться за адресою: Хмельницький район, Розсошанська сільська рада, автодорога Н-03 Житомир-Чернівці 191 км + 520 м праворуч, які посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Мороз О.А., а саме магазину № 1 , магазину № 3 , магазину № 5 , магазину № 7 , магазину № 9 , магазину № 11 .

Таким чином ОСОБА_1 на час безоплатного відчуження майна та укладення оспорюваних договорів, було достеменно відомо про наявність у нього заборгованості перед банком у сумі 412074,22 (чотириста дванадцять тисяч сімдесят чотири) долари 22 центи США, виконавчого провадження з примусового стягнення даної заборгованості? відповідно і про його обов`язок погасити даний борг.

Наведене підтверджує доводи позивача про те, що ОСОБА_1 уклав оспорювані договір дарування для приховання майна від виконання у зобов`язань щодо повернення боргу за кредитним договором.

Такі дії є очевидно недобросовісними, зводяться до зловживання правом та не можуть залишатися поза реакцією суду.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 травня 2022 року у справі № 711/3724/21, від 08 вересня 2021 року в справі № 200/823/19, від 22 березня 2023 року у справі № 712/4755/21.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорювані договори дарування є фіктивними, оскільки дії сторін під час його укладання були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а з метою приховання цього майна від виконання за його рахунок грошового зобов`язання ОСОБА_1 перед кредитором.

Доводи апеляційної скарги, що судом не прийнято до уваги, той факт, що у забезпечення виконання за кредитним договором № 014/8711/82/13998, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Ресторан Заріччя» 30 березня 2007 року, був укладений договір іпотеки, товариство передало в іпотеку кредитору належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме приміщення ресторану площею 422,9 кв м за адресою АДРЕСА_1 і в разі якщо його вартості не вистачає для повного погашення заборгованості за кредитним договором, то кредитор має право в судовому порядку вимагати отримання суми коштів якої не вистачає шляхом продажу іншого майна іпотекодавця, а вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були повністю забезпеченні договором іпотеки від 30 березня 2007 року, а тому у ОСОБА_1 не було жодних обмежень щодо розпорядження своїм майном слід відхилити.

Кредитор має право на свій вибір звернути стягнення або на майно боржника або на предмет іпотеки, а тому наявність забезпечення виконання умов кредитного договору предметом іпотеки не позбавляє кредитора права на звернення стягнення в разі невиконання умов договору на майно боржника за кредитним договором.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи в зв`язку з частковим погашенням боржником боргу в сумі 1100000 грн. між банком та ТОВ «Ресторан Заріччя» в 2017 році було розірвано договір іпотеки, укладений між сторонами 13 березня 2007 року.

При цьому представник позивача пояснила, що станом на 2016-2017 роки предмет іпотеки за договором - ресторан «Заріччя» фактично перестав існувати, був видозмінений як об`єкт нерухомості, що на думку представника позивача унеможливило звернення стягнення на такий об`єкт нерухомості.

Не приймає суд і доводи апелянта, що на момент договорів дарування від 22 серпня 2016 року, позивач взагалі не був стороною даних правочинів.

Як зазначено вище 11.04.2018 року між AT «Райфайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір (портфельного відступлення прав вимоги), за яким AT «Райффайзен Банк Аваль» відступив ТОВ «ФК «Форінт» права вимоги за кредитним договором №014/8711/82/13998 від 29.03.2007 року, в обсязі та на умовах, що існували на дату відступлення прав вимоги.

Тобто позивач є правонаступником кредитора за кредитним договором №014/8711/82/13998 від 29.03.2007 року, а оскаржувані договори дарування порушують його права як кредитора на отримання від боржника заборгованості за цим кредитним договором.

Крім того необґрунтованими є твердження апелянта, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, оскільки на думку апелянта позивач не підтвердив належними доказами, той факт що він протягом шести років з 11.04.2018 по 03.06.2024 року не міг звернутися до суду з даним позовом про визнання договорів недійсними.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи кредитор АТ «Райффайзен Банк Аваль» не був обізнаний про набуття спірного майна ОСОБА_2 , а законом не передбачено обов`язку кредитора здійснювати періодичну перевірку майнового стану боржника з метою встановлення чи укладав він певні угоди щодо відчуження, належного йому на праві власності майна, після стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Позов поданий в межах строку, передбаченого ст. 257 ЦК України, з моменту, коли кредитор дізнався про укладення оспорюваних правочинів.

Отже колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог по суті спору ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем при розгляду справи в апеляційному суді, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, поряд з іншими належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.. 26 цього ж Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

За нормами ч. 4 ст. ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

В ході розгляду справи апеляційним судом позивачем в особі його керівника, в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, надано Договір про надання правничої допомоги, укладений позивачем 03 січня 2023 року з Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Сінтем", додаткові угоди № 1 та № 2 до даного договору, Акт приймання-передачі послуг до цього договору, з якого вбачається, що за складання відзиву на апеляційну скаргу сторони погодили фіксований гонорар в сумі 12000 грн.

Однак позивачем не було надано суду, передбачених ч. 4 ст. 62 ЦПК України, документів, які підтверджують повноваження адвоката Адвокатського об`єднання "Юридична фірма "Сінтем" як представника позивача в даній цивільній справі, який надавав позивачу правничу допомогу у вигляді підготовки відзиву на апеляційну скаргу.

Крім того предметом Договору про надання правничої допомоги, укладеного позивачем 03 січня 2023 року з Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Сінтем", є надання Адвокатським об`єднанням надання професійної правничої допомоги по стягненню заборгованості з боржників клієнта без зазначення конкретно даної цивільної справи № 686/15803/24, тобто даним договором не передбачено представництво позивача Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Сінтем" в даній цивільній справі.

Також сам відзив на апеляційну скаргу, складання якого за наданими документами складає надання позивачу правничої допомоги, підписаний та наданий суду керівником позивача, Васильєвим О.В. та відсутні дані, що даний відзив складено адвокатом, а не самим керівником установи позивача.

За таких обставин відсутні підстави, передбачені чинним законодавством, для задоволення заяви позивача про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

В той же час стягуючи з відповідачів на користь позивача по 8000 грн. з кожного витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції суд допустив помилку.

Так із положень ст. 137 ЦПК України слідує, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач в позовній заяві вказав, що орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу буде складати 25000 грн., однак не надав суду жодних доказів щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції. Так суду не було надано договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також понесення позивачем таких витрат.

В суді інтереси позивача представляла адвокат Думітращук В.А. і на підтвердження своїх повноважень вона надала лише ордер адвоката.

За таких обставин рішення суду в частині стягнення відповідачів на користь позивача по 8000 грн. з кожного витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст.374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Ткачуком Юрієм Георгійовичем, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» витрат на професійну правничу допомогу по 8000 грн. з кожного скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова