КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 381/5755/23 Головуючий у суді першої інстанції - Осаулова Н.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/722/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Осьмаком Андрієм Васильовичем на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення,

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення.

Позовні вимови обґрунтовані тим, що позивач працює у відокремленому підрозділі Фастівського моторвагонного депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з жовтня 2017 року по теперішній час на посаді слюсар КВП та А.

Між адміністрацією Фастівського моторвагонного депо та Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2022 роки, який діє по теперішній час.

Позивач вказував, що пунктом 3.19 Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.

Зазначав, що разом із заявою на відпустку 19 травня 2022 року позивач подав заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.19. Колективного договору, оскільки позивачка має відповідний стаж для отримання вказаного виду матеріальної допомоги. Роботодавець мав виплатити позивачу 14 886,00 грн.

Проте, кошти не було виплачено, тим самим роботодавець не виконав свого зобов`язання за колективним договором, чим порушив трудові права позивача.

Вказував на передчасність рішення АТ «Укрзалізниця» про призупинення виплат, передбачених колективним договором, оскільки воно було прийняте до набрання чинності Законом №2136-IX. Тому посилання роботодавця на статтю 11 Закону №2136-IX, як на підставу законності невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 року, є безпідставним.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на свою користь невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік у сумі 14 886,00 гривень та стягнути судові витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не надано повної оцінки належному і допустимому письмовому доказу, що обґрунтовує позовні вимоги, а саме Колективному договору Фастівського моторвагонного депо.

Будь-які зміни, доповнення до колективного договору можуть вноситись лише сторонами, які його уклали та підписали. Тому AT «Укрзалізниця» своїм рішенням від 14 березня 2022 року не могло призупиняти будь-які положення Колективного договору Фастівського моторвагонного депо, оскільки не є його стороною та підписантом та по суті AT «Укрзалізниця» втрутилось у ті правовідносини, за якими не є стороною.

Судом проігноровано, що посилання роботодавця на рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року як на підставу призупинення виплати працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення згідно із пунктом 3.19 Колективного договору, укладеного між профспілковим комітетом первинної профспілкової організації та адміністрацією Фастівського моторвагонного депо, є незаконним з огляду на таке.

Вказує, що працівники Фастівського моторвагонного депо не були поінформовані про призупинення Акціонерним товариством «Українська залізниця» виплат, передбачених колективним договором, в тому числі і матеріальної допомоги на оздоровлення, що мало місце 14 березня 2022 року.

Не погоджується з мотивами відмови суду у задоволенні позову. Вказує, що Закон України № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на який посилається відповідач як на підставу для відмови у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення, прийнято 15 березня 2022 року, а чинності він набрав лише 24 березня 2022 року. В пункті 1 Прикінцевих положень Закону № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року зазначено, що Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто раніше 24 березня 2022 року норми Закону №2136-ІХ не могли застосовуватись на практиці.

Оскільки рішення АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року прийнято до набрання чинності Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно роботодавець зобов`язаний виплатити позивачеві матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік згідно з умовами колективного договору Фастівського моторвагонного депо в сумі 14 886,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законними і обґрунтованими, підстави для його скасування відсутні. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (станом на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 14 866,00 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачу не було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення, а таку виплату на підставі положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у зв`язку із введенням воєнного стану на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було призупинено.

З посиланням на рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018, від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 та постанову Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі №580/2869/22 суд першої інстанції зазначив, що у даному випадку, якщо відповідач не проведе з позивачкою повного розрахунку після закінчення або скасування воєнного стану, останній не позбавлена можливості повторного звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками цими суду першої інстанції з таких підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з жовтня 2017 року працює у відокремленому підрозділі Фастівського моторвагонного депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10-13).

Між адміністрацією виробничого підрозділу моторвагонного депо Фастів-1 регіональної філії «Південно-Західна залізниця» і профспілковим комітетом первинної профспілкової організації моторвагонного депо Фастів-1 укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки.

Відповідно до пункту 3.19 колективного договору працівникам філії, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надається один раз у календарному році матеріальна допомога на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на 1 січня звітного року (а.с. 6-7).

19 травня 2022 року позивач звернувся до начальника регіонального підрозділу моторвагонного депо Фастів-1 із заявою про надання матеріальної допомоги на оздоровлення згідно колективного договору (а.с. 8).

З даних листа начальника виробничого підрозділу моторвагонного депо Фастів-1 регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 15 листопада 2023 року убачається, що на підставі рішення правління від 14 березня 2022 року протокол №Ц 54/31, лист від 25 березня 2022 року №ЦЦУП-10/95, беручи до уваги введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року та положення статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Рішення щодо поновлення таких витрат не приймалось. У разі прийняття відповідного рішення можливе повернення до розгляду цього питання (а.с. 9).

З даних витягу з протоколу №Ц-54/31 засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року убачається, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №54/2022, інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинено. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (а.с. 34-35).

Листом від 06 вересня 2022 року №Ц-3-91/1459/ЦПроф/30-2 повідомлено про рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року та зазначено, що після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити зазначене рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить (а.с. 36).

Відповідно до частини 2 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно з частиною 1 статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до частини 2 статті 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг.

За правилом частини 1 статті 14 Закону України «Про колективні договори» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Абзацом 1 пункту 3.19 Колективного договору між адміністрацією виробничого підрозділу моторвагонного депо Фастів-1 регіональної філії «Південно-Західна залізниця» і профспілковим комітетом моторвагонного депо Фастів-1 визначено надавати працівникам філії, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

У той же час, відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи.

При цьому, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

При цьому, системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24 лютого 2022 року.

Отже, оскільки виплати, що є предметом спору у цій справі, передбачені пунктом 3.19 Колективного договору, їх призупинення відповідачем узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, у тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі №580/2869/22.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що зміни та доповнення до колективного договору можуть вноситись лише його сторонами, а не АТ «Укрзалізниця», відхиляються апеляційним судом, оскільки ані зміни, ані доповнення до колективного договору не вносились, відповідне положення колективного договору зупинено за ініціативою роботодавця, як визначено статтею 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року про призупинення виплат за колективними договорами не оскаржувалося у встановленому порядку ні відповідними профспілками, ні працівниками АТ «Укрзалізниця» (в тому числі й позивачем).

За таких обставин, оскільки виплати матеріальної допомоги на оздоровлення були призупинені і рішення про їх поновлення не приймалося, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення сум виплат матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 14 889,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Осьмаком Андрієм Васильовичем залишити без задоволення.

РішенняФастівського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома