ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1527/25 Справа № 201/8706/24 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року в цивільній справі номер 201/8706/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Моргун Олександр Сергійович, Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Моргун Олександр Сергійович, Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргуном О.С. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором, укладеним між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 . Позивач вважає указаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватний нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним.

Позивач просив суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргуном О.С. 07 лютого 2024 року, зареєстрований в реєстрі за №504, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на його користь судовий збір у сумі 968,96 грн та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Моргун Олександр Сергійович, Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргуном Олександром Сергійовичем 07 лютого 2024 року, зареєстрований в реєстрі за №504, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню.

Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Кредобанк», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2024 року в справі №201/8706/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, покласти судові витрати на позивача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує норми матеріального права.

Виконавчий напис №504 від 07.02.2024 року вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргуном О.С. у відповідності із дотриманням процедури, що передбачена положеннями ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України і встановлено, що на час вчинення виконавчого напису існувала заборгованість за кредитним договором №09-17 від 31.08.2017 року, укладеному між сторонами, саме в розмірі, що зазначений у виконавчому написі та на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії будь - яких спорів про заборгованість та її розмір між сторонами не було.

Суд не врахував той факт, що до заяви про вчинення виконавчого напису було надано виписки по рахунках ОСОБА_1 . Скороченою версією виписок є розрахунок заборгованості, який заповнюється через програмне забезпечення банку, і якщо боржником здійснюються сплати заборгованості, то вони зараховуються на поточний рахунок боржника в будь-якому разі, і будуть зафіксовані програмою, відтак суд дійшов помилкового висновку про те, що АТ «Кредобанк» не надано документів, які підтверджують безспірність заборгованості.

Позивач будь-яких доказів судового оскарження заборгованості за кредитним договором або заяви про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат», суду не надав, тобто його твердження в цій частині є необґрунтованими.

На момент вчинення виконавчого напису спір про право був відсутній, про що свідчать матеріали справи.

З огляду на відсутність відомостей щодо обсягу роботи і часу, який був витрачений представником позивача на виконання дій, пов`язаних із написанням позовної заяви та неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, непропорційність розміру витрат, представник АТ «Кредобанк» вважає, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2024 року в частині стягнення з АТ «Кредобанк» витрат на правову допомогу є необґрунтованим та помилковим.

Від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гасанова М.Ю., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив у задоволенні апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 03.10.2024 року в справі №201/8706/24 відмовити повністю, рішення залишити без змін.

Позивачем при поданні позову в додатках до позовної заяви було надано витяги із сайту «Судова влада» про відкриті 2 провадження, в яких розглядається наявність та розмір заборгованості за кредитним договором, на підставі якого вчинено виконавчий напис, що спростовує, викладені відповідачем обставини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2023 року у справі №201/10549/23 було відкрито провадження по справі про стягнення заборгованості. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2024 року у справі №465/2647/24 було відкрито провадження по справі про визнання договору поруки припиненим. Наразі розгляд справи №201/10549/23 зупинено і розглядається справа №465/2647/24.

Наявність судового спору між боржником і кредитором, предметом яких той самий кредитний договір, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, спростовує безспірність заборгованості та правомірність вчинення виконавчого напису.

Оскільки безспірність суми заборгованості не підтверджена нотаріусом, а наразі вирішується в судовому порядку, на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус повинен був відмовити у вчиненні нотаріальної дії, а суд, в свою чергу, який розглядає позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повинен цей позов задовольнити.

Відповідачем не доведено, що банк, звертаючись до нотаріуса, надав весь перелік необхідних документів, а на підтвердження безспірності його вимог направив на адресу позивача вимогу щодо усунення порушення виконання грошового зобов`язання та при вчиненні виконавчого напису надав нотаріусу докази отримання позивачем такої письмової вимоги.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу доапеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача АТ «Кредобанк» адвокат Павленко С.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гасанова М.Ю. в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 209, 210).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 31.08.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір №09-17, відповідно до якого банк надав позивачу грошові кошти в сумі 487910,00 грн на придбання нерухомості строком до 30 грудня 2035 року (а.с. 18-19зв).

31.08.2017 року на забезпечення виконання кредитного договору №09-17 між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» укладено іпотечний договір (а.с. 14-17).

07.02.2024 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргун О.С. було вчинено виконавчий напис №504 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №09-17, укладеним між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 . Звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12-12зв).

На підставі виконавчого напису №504 від 07.02.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігиним О.П. 04.03.2024 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №74342440 (а.с. 9-10).

З ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2023 року у справі №201/10549/23 вбачається, що відкрито провадження за позовною заявою Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 31-31зв).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2024 року у справі №465/2647/24 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим (30-30зв).

На підтвердження понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги №947 від 10.11.2023 року, специфікацію №2 до вказаного договору, в якій погоджено вартість наданих адвокатом послуг у розмірі 20000,00 грн, акт надання послуг №163 від 22.07.2024 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Стягуючи з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в такому розмірі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Пунктом 1 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Пунктом 3 пп. 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (п.п. 3.1 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

У відповідності до підп. 2.1. п. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержанням нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 31.08.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір №09-17, відповідно до якого банк надав позивачу грошові кошти в сумі 487910,00 грн на придбання нерухомості до 30 грудня 2035 року.

31.08.2017 року на забезпечення виконання кредитного договору №09-17 між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» укладено іпотечний договір.

07.02.2024 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргуном О.С. вчинено виконавчий напис №504 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №09-17, укладеним між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 . Звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що до заяви про вчинення виконавчого напису було надано виписки по рахунках ОСОБА_1 .

Крім того, з ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2023 року у справі №201/10549/23 вбачається, що відкрито провадження за позовною заявою Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитом.

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки не доведено, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк», зазначений у написі, є безспірним, окрім того станом на вчиненні виконавчого напису щодо заборгованості існував невирішений по суті спір у судовому порядку у справі №201/10549/23.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги про не співмірність стягнутих на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги №947 від 10.11.2023 року, специфікацію №2 до вказаного договору, в якій погоджено вартість наданих адвокатом послуг у розмірі 20000,00 грн, акт надання послуг №163 від 22.07.2024 року.

Відповідно до пункту 3.2 договору про надання правничої допомоги №947 від 10.11.2023 року розмір гонорару визначається сторонами у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2 специфікацію №2 до вказаного вище договору вартість послуг складає 20000,00 грн.

Відповідно до акту надання послуг №163 від 22.07.2024 року було надано адвокатські послуги з надання правової допомоги на суму 20000,00грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, виходячи з принципів розумності та пропорційності, виходячи зі складності вказаної справи та відсутності фактичних судових засідань, дійшов правильного висновку про те, що вимоги заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, висловлені у позовній заяві, є обґрунтованими в певному обсязі, тому з відповідача на його користь слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком.

Відтак, доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, і не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії

з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати АТ «Кредобанк» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2025 року.

Судді: