Справа № 473/7011/24
РІШЕННЯ

іменем України

"13" березня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ

в грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики нам умовах фінансового кредиту в сумі 31926,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 серпня 2020 року між сторонами було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 3, за умовами якого позивач зобов`язався надати та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 6050,00 грн зі строком користування протягом 30 днів, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит не пізніше 12 вересня 2020 року, а також сплатити проценти за користування ним у наступному порядку: в розмірі 1,00 % в день від суми залишку заборгованості за кредитом (базова процентна ставка), в розмірі 2,50 % в день від суми залишку заборгованості за кредитом, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Проте відповідачка умови договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 07 жовтня 2024 року утворилася заборгованість в розмірі 31926,89 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 6050,00 грн; заборгованість за процентами, нарахованими в межах строку кредитування в розмірі 1815,00 грн; проценти за понадстрокове користування кредитом (за період з 13 вересня 2020 року по 09 лютого 2021 року) в розмірі 22687,50 грн; інфляційні втрати за період понадстрокового користування кредитом (за період з13 вересня 2020 року по 09 лютого 2021 року) в розмірі 1374,39 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01 січня 2025 року відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

27 лютого 2025 року відповідачка ОСОБА_1 надала відзив на позов, у якому позовні вимоги визнала частково, зокрема не погодилася з розміром нарахованих процентів на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, з огляду на положення ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування».

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 207 ЦК України (у редакції Закону, чинній на час укладення договорів) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.611,612,623-625,1049,1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю (кредитодавцю) позику (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 серпня 2020 року між сторонами було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 3, за умовами якого позивач зобов`язався надати та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 6050,00 грн зі строком користування протягом 30 днів, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит не пізніше 12 вересня 2020 року, а також сплатити проценти за користування ним у розмірі 1,00 % в день від суми залишку заборгованості за кредитом (базова процентна ставка).

У разі користування позичальницею коштами поза межами строку дії договору остання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язалася сплачувати проценти за понадстрокове користування кредитом у розмірі 2,50 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.

Отже, сторони в передбаченій законом письмовій формі уклали договір, узгодили у ньому всі істотні умови, позичальниця погодилася з ними, власноручно підписавши правочин.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «КФ.ЮА.» виконало свої зобов`язання за договором №3 від 14 серпня 2020 року, що підтверджується копією Акту про видачу грошових коштів від 14 серпня 2020 року за підписом позичальниці.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

В той же час, матеріали справи не містять доказів належного виконання позичальницею своїх зобов`язань на користь позивача.

Позивачем наданий розрахунок заборгованості (карта обліку договору), який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідачки за цим договором.

Зокрема, позивачем нараховано на тіло кредиту в розмірі 6050,00 грн: проценти за 30 днів в межах строку договору по ставці 1,00 % в день (6050 х 1% х 30) 1815,00 грн, проценти за 150 днів понадстрокового користування кредитом, за період з 13 вересня 2020 року по 09 лютого 2021 року, по ставці 2,5% в день (6050 х 2,5% х 150) 22687,50 грн, а також інфляційні втрати за період понадстрокового користування кредитом, за період з 13 вересня 2020 року по 09 лютого 2021 року, в розмірі 1374,39 грн (Сукупний індекс інфляції: 100,50% х 101,00% х 101,30% х 100,90% х 101,30% х 101,00% х 101,70% х 100,70% х 101,30% х 100,20% х 100,10% х 99,80% х 101,20% х 100,90% х 100,80% х 100,60% х 101,30% х 101,60% = 117,475 %; інфляційні нарахування: 7 865,00 грн х 117,475% / 100% - 7 865,00 грн).

Вказані нарахування здійснені в повній відповідності з умовами договору, ч.2 ст.625 ЦК України.

При цьому, проценти, інфляційні нарахування, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, за своєю природою не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої.

У відзиві на позов відповідачка посилається на те, що нараховані позивачем проценти за ч.2 ст. 625 ЦК України в кілька разів перевищують заборгованість за кредитом, що суперечить ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», проте такі доводи суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на час укладення договору) у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Проте, як зазначалось вище, заявлені позивачем до стягнення кошти не є неустойкою (штрафом, пенею), а є відсотками за користування чужими грошовими коштами (ст. 536 ЦК України), розмір яких був початково погоджений сторонами в договорі.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що в ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору, зокрема, в частині умов щодо нарахування процентів, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Разом з тим, розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України може зменшити суд.

Так, у п. 8.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 вказано, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У пункті 8.38 вказаної постанови зазначено, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи обмежити стягнення процентів за ч.2 ст. 625 ЦК України до 7000,00 грн.

За встановленого, з відповідачки на користь ТОВ «КФ.ЮА» підлягає стягненню заборгованість за договором у загальному розмірі 16239,39 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1544,28 грн судового збору (пропорційно розміру задоволених позовних вимог 51%).

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», місцезнаходження: місто Київ, вулиця Сергієнка Івана, 18, , заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту від 14 серпня 2020 року №3 в розмірі 16239,39 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 6050,00 грн, заборгованість за договірними процентами в розмірі 1815,00 грн, заборгованість за процентами за понадстрокове користування кредитом у розмірі 7000,00 грн, інфляційні втрати за період понадстрокового користування кредитом у розмірі 1374,39 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», місцезнаходження місто Київ, вулиця Сергієнка Івана, 18, , судові витрати в розмірі 1544,28 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В. Лузан