РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/4598/24

12 березня 2025 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Дмитрук О.С.

представника відповідача - адвоката Незнамової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Костопіль справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Представник ТзОВ «Діджи Фінанс» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №8 від 17.10.2021 в розмірі 30612 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн, та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 17.10.2021 року між ТзОВ «ФК Інвест Фінанс та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит №8, за яким остання отримала позику в розмірі 7500 грн.

10.05.2024 року між ТзОВ «ФК Інвест Фінанс та позивачем було укладено договір факторингу №10052024/1, у відповідності до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №8 від 17.10.2021 в сумі 30612 грн.

Зазначає, що всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній припинив повертати наданий йому кредит.

03.02.2025 представником відповідачки були подані письмові пояснення щодо позову, згідно яких просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що позивач має право вимоги до відповідачки по спірному кредиту, відповідачку не повідомили про укладення договору факторингу, відсотки за користування кредитом нараховані поза межами стоку кредитування, а пролонгації кредитного договору не було.

06.02.2025 представником позивача були подані заперечення на письмові пояснення, згідно яких просить суд задоволити позов в повному обсязі, оскільки до позовної заяви долучені докази отримання права вимоги за кредитним договором, відсотки за користування кредитом нараховувалися відповідно до умов кредитного договору.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що в матеріалах справи відсутні докази, про те, що позивач отримав право вимоги до відповідачки за кредитним договором №110237 від 10.09.2021, а тому позивач є неналежним.

Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачкою ОСОБА_1 та ТзОВ «ФК Інвест Фінанс», 10.09.2021 було укладено договір кредитної лінії №110237, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Кредит надається на умовах відновлювальної кредитної лінії (а.с.10-15).

Відповідно до спеціальних умов до договору кредитної лінії №1102737 від 10.09.2021, сума кредиту 7500 грн., первинний строк кредиту 21 календарний день, процентна ставка 1,72 відсотка в день, базова процентна ставка 2,72 відсотка в день (а.с.16).

Судом встановлено, що ТзОВ «ФК «Інвест Фінанс» виконало умови договору, а саме перерахувало на картковий рахунок відповідачки 7500 грн., що підтверджується листом від АТ «ПУМБ» №КНО-07.8.5/1269БТ від 31.01.2025 та листом від АТ «Ощадбанк» від 31.01.2025.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що через неналежне виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, 10.05.2024 між ТзОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТзОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №10052024/1, за яким позивач отримав право вимоги за кредитним договором №8 від 17.10.2021.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, позивачем на підтвердження отримання права вимоги по зазначеному кредитному договору до позовної заяви долучено копію договору факторингу №10052024/1 від 10.05.2024 разом із затвердженими шаблонами передачі інформації по кредитному портфелю, витяг із додатку №1 до договору факторингу №10052024/1 від 10.05.2024, та копії платіжних інструкцій за договором факторингу.

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст.77 ЦПК України, Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Представник відповідачки, в судовому засіданні та в своїх письмових поясненнях на позову заяву вказує, що у справі відсутні докази переходу права вимоги за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до позивача, а тому позивач є неналежним.

Звертаючись до суду з позовом, банк вказував, що він є кредитором у спірних зобов`язаннях та має право на стягнення кредитної заборгованості.

Так, долучений до позовної заяви Договір факторингу №10052024/1 від 10.05.2024 не містить підписів та печаток сторін, однак позивач надає копію документу (квитанція) про підписання вказаного договору в електронному порядку через електронний сервіс «Вчасно», але у вказаному документі назва договору наступна «100524», а не «10052024/1». Тобто містить покликання на підписання якогось іншого договору, а не договору факторингу, копію якого надав позивач у якості додатку до позовної заяви (а.с.22-27).

Окрім того, з додатку №1 до договору факторингу №10052024/1 від 10.01.2024, вбачається, що позивач отримав право вимоги до відповідачки за кредитним договором №8 від 17.10.2024, в той час як між відповідачкою ОСОБА_1 та ТзОВ «ФК Інвест Фінанс», 10.09.2021 було укладено договір кредитної лінії №110237.

Інших доказів на підтвердження отримання права вимоги за договором кредитної лінії №110237 від 10.09.2021, укладеного між відповідачкою ОСОБА_1 та ТзОВ «ФК Інвест Фінанс» позивачем надано не було.

Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга та четверта статті 83 ЦПК України).

При цьому, суд звертає увагу, що представником позивача були надані заперечення на письмові пояснення представника відповідачки, в яких представник позивача не спростував доводи представника відповідачки про відсутність в матеріалах справи доказів про отримання права вимоги до відповідачки за спірним кредитним договором, а також не надав інших доказів на підтвердження отримання права вимоги.

Враховуючи вищенаведене суд, приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів, щодо отримання права грошової вимоги до відповідачки за договором кредитної лінії №110237 від 10.09.2021, укладеного між відповідачкою ОСОБА_1 та ТзОВ «ФК Інвест Фінанс», а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено, що він є належним позивачем в даному спорі.

Оскільки, у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати з розгляду даної справи покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 289, 354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», м.Бровари, вул.Симона Петлюри 21/1 Київської області,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 17.03.2025.

СуддяО. С. Цвіркун