КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника відповідача Марущак А.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Етичної Ради про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому останній просив спростувати неправдиву інформацію, зазначену в п. 2 Рішення Етичної ради № 73 від 01.11.2022 про умисне невиконання ОСОБА_1 без поважних причин рішення Заводського районного суду від 31.10.2019 та законних вимог державного виконавця по справі № 487/5705/16.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним позовом з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України (а.с. 48, 49).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції не врахував, що спори щодо захисту честі, гідності та ділової репутації фізичної особи розглядаються за правилами цивільного судочинства (а.с. 51, 52).

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві, направленій до суду, просив розглядати справу за його відсутністю.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності позивача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, 30.11.2022 на сайті "Судова влада України" (https://ec.court.gov.ua/ec/pres-centr/rishenna_er/ІНФОРМАЦІЯ_1) Етична рада опублікувала рішення № 73 від 01.11.2022, яким кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 визнано таким, що не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя.

Звертаючись до суду з позовом до Етичної Ради про захист честі, гідності та ділової репутації в порядку цивільного судочинства, позивач просив спростувати неправдиву інформацію, зазначену в п. 2 Рішення Етичної ради № 73 від 01.11.2022 про умисне невиконання ОСОБА_1 без поважних причин рішення Заводського районного суду від 31.10.2019 та законних вимог державного виконавця по справі № 487/5705/16.

У свою чергу, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив, серед іншого, з того, що вищенаведені вимоги позивача не підлягають розгляду у суді у порядку будь-якого виду судочинства, оскільки не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17 зроблено висновок про те, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи).

Верховний Суд у своїх постановах звертав увагу на те, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження (постанови Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 757/4403/16-ц та від 19.05.2020 у справі № 441/1547/17).

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 02.10.2019 у справі № 332/293/17, оцінюючи можливість розгляду в порядку цивільного судочинства вимоги про визнання недостовірною інформації, що міститься в аудиторському звіті Державної фінансової установи, вказав, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, що не відповідає характеру та природі відносин що виникли у публічно-правовій сфері і учасниками яких є сторони цього спору, законом не допускається. У розумінні цивільно-правового закону поширена стосовно позивача інформація не є таким видом інформації, що може бути визнана судом недостовірною у порядку захисту цивільних прав та інтересів особи.

Таким чином, встановивши, що позивач просить спростувати інформацію, викладену у рішенні Етичної ради, яка утворена підставі Закону України "Про Вищу раду правосуддя" з метою сприяння органам, що обирають (призначають членів Вищої ради правосуддя, у встановленні відповідності кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що такі вимоги не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не грунтуються на вимогах закону, а отже не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради про захист честі, гідності та ділової репутації - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвлення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 01 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова