Провадження № 2-др/752/68/25
10 березня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, заяву представника позивача адвоката Михайленка Дмитра Валерійовича про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «РАДОН», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -
27.02.2025 представник позивача адвокат Михайленко Д.В. звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, за надані послуги з професійно-правничої допомоги що становлять 15 000,00 грн.
Заява мотивована тим, що під час ухвалення рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25.02.2025 у наведеній справі, судом не було вирішено питання щодо стягнення на користь позивача витрат за надані послуги з професійно-правничої допомоги, хоча представником позивача і було надано всі докази понесення позивачем витрат на надання йому правничої допомоги на суму 15 000,00 грн разом із позовом.
04.03.2025 від представника відповідача Державного спеціалізованого підприємства "Об`єднання "Радон" Дуди В.В. надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення суду, у якому представник відповідача просив відмовити у повному обсязі у стягненні витрат на правничу допомогу. Посилався на те, що витрати на правничу допомогу заявлені до стягнення позивачем є неспівмірними по відношенню до даної справи та того, що позивачем не надано детального опису робіт, не зазначено кількість витраченого часу та окремої вартості кожної з наданих послуг. Крім цього, справа розглядалась в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, визнана судом малозначною, а рішенням суду позов задоволено частково.
Так, дослідивши матеріали справи та заяви, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2025 позов ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «РАДОН», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «РАДОН» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 141 106, 60 грн та судовий збір 1 411,02 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн та судовий збір 100,01 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, дане судове рішення було ухвалено судом в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, а отже, з огляду на вищезазначені положення цивільно-процесуального закону, вказана заява про ухвалення додаткового рішення підлягає розгляду в тому самому порядку що й судове рішення.
З огляду на положення ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Частиною 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача до суду подано заперечення на заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, в якій вказує, що заявлена сума 5000,00 грн є неспівмірною із обсягом наданих адвокатом послуг, відсутність належного вивчення умов договору та позовної заяви, відсутність належно проведеного контррозрахунку до відзиву, використання лише «концепції негативного доказу», оскільки судом при ухваленні рішення враховано лише заперечення представника відповідача щодо нарахування відсотків за договором поза межами строку кредитування, а рішення суду задоволено частково.
Крім того, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмові в позові - на позивача.
Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Під час розгляду справи судом встановлено, що представником позивача адвокатом Михайленком Д.В. подано суду договір про надання правничої допомоги №ПД-43/24 від 26.07.2024 (а.с.83-85).
Згідно умов договору виконавець зобов`язується надавати клієнту ОСОБА_1 за його усним або письмовим замовленням послуги протягом строку дії цього договору визначені в п. 2.1. Предметом договору є захист, представництво інтересів клієнта та надання йому інших видів правничої допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншим чинним законодавством, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати за цим договором (п. 1.1. Договору).
Розділом 4 договору встановлено розмір і порядок оплати гонорару. Так, п. 4.1.,4.2,4.3. визначено, що за здійснену правничу допомогу та послуги, що надаються виконавцем, клієнт сплачує виконавцю гонорар (винагороду), розмір якого узгоджується сторонами та визначається в додатковій угоді до даного договору. Гонорар сплачується шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця. У випадку дострокового розірвання (припинення) договору або відмови від договору з боку клієнта перерахована сума винагороди виконавцю поверненню не підлягає.
11.10.2024 між АО "Михайленко та партнери" в особі керуючого Михайленка Д.В. та ОСОБА_1 було підписано додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги №ПД-43/24 від 26.07.2024 (а.с.86).
Уклали дану додаткову угоду, зокрема, про наступне: виконавець зобов`язався надати клієнту правову допомогу по справі за позовом клієнта до відповідальної за заподіяну матеріальну шкоду, нанесену в результаті ДТП, що мала місце 10.05.2024 в м. Києві на вул. Степана Рудницького, 6 і здійснити представництво клієнта в суді, а клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За вивчення справи, законодавства, що застосовується до спірних правовідносин, підготовку та подання позовної заяви до суду клієнт, протягом 5-и днів з моменту підписання цієї додаткової угоди, сплачує виконавцю гонорар у розмірі 15 000,00 грн.
Згідно платіжної інструкції №ІВ/554044 від 14.10.2024 ОСОБА_1 здійснив оплату за надання правової допомоги згідно Додаткової угоди №1 від 11.10.2024 до договору про надання правничої допомоги №ПД-43/24 від 26.07.2024 у розмірі 15 000,00 на рахунок АО "Михайленко та Партнери" (а.с.87).
Судом також досліджено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №9214/10 видане адвокату Михайленку Д.В. 31.07.2020 та ордер про надання правничої допомоги АІ №1735180 від 28.10.2024 ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги №ПД-43/24 від 26.07.2024 у Голосіївському районному суді адвокатом Михайленком Д.В. виданий Адвокатським бюро "Михайленко та Партнери". (а.с.88,89).
Враховуючи викладене, з огляду на задоволення позовних вимог частково, та подання стороною відповідача ДСП "Об`єднання Радон" заперечення щодо ухвалення додаткового рішення, а також оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи складність справи та предмет позову, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), конкретні обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог представника позивача шляхом ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам на користь позивача витрат на правничу допомогу з Державного спеціалізованого підприємства "Об`єднання "Радон" в розмірі 4 314,50 грн, з ОСОБА_2 у розмірі 5314,50 грн.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 164, 270 ЦПК України, суд -
Заяву представника позивача адвоката Михайленка Дмитра Валерійовича про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «РАДОН», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «РАДОН», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.
Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «РАДОН», на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 314 (чотири тисячі триста чотирнадцять) грн 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 314 (п`ять тисяч триста чотирнадцять) грн 50 коп.
Відомості про учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо або через суд першої інстанції.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя А.В. Слободянюк