Справа №: 343/446/25
Провадження №: 2/343/328/25
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м.Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час смерті -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 , звернувшись 05.03.2025, в Долинський районний суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час смерті, просить ухвалити рішення, яким:

встановити факт не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати, ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилася спадщина.

Спадкоємцями за законом (першої черги) після смерті матері є вона та її сестра, ОСОБА_2 . На час смерті спадкодавиці за її місцем проживання (реєстрації) по АДРЕСА_1 разом з нею були зареєстровані вона та її сестра, але при цьому відповідачка фактично за місцем реєстрації не проживала більше 20 років.

Оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини із фактом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, а не з фактом їх реєстрації за однією адресою, тому відповідачці як такій, що не проживала із спадкодавцем, необхідно було у встановлений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте таку заяву вона не подала, тому спадщину не прийняла.

Зважаючи, що відповідачка більше двадцяти років не проживала у будинку, тому вона ще до смерті матері втратила право користування житловим будинком і не могла у ньому проживати (а.с.1-5).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 цивільна справа № 343/446/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час смерті передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.26).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 343/446/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час смерті. Призначено підготовче судове засідання на 24.03.2025.

У вказаній ухвалі визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Роз`яснено відповідачу, що згідно ст. 193 ЦПК України, він має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (а.с.27).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2025 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час смерті та призначено справу до судового розгляду по суті в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області за адресою: вул. Обліски,115 м.Долина, Івано-Франківська область, на 09 квітня 2025 року о 10.00 год.В судове засідання викликано сторони (а.с.32).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кобилинець Т.В. ( ордер серії АТ №1094904 а.с.24) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Додатково пояснили, що у зв`язку з тим, що інший спадкоємець за законом, ОСОБА_2 , не прийняла спадщину, так як на день смерті матері постійно разом з нею не проживала, лише формально була зареєстрована і протягом шести місяців від дня смерті матері не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона виключається з кола спадкоємців за законом, а тому до позивачки, як спадкоємця за законом, переходить частка у спадщині, яку мала прийняти за законом відповідачка ОСОБА_2 .

Відповідачка ОСОБА_2 , в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному об`ємі, не заперечила проти задоволення позову. В судове засідання призначене на 09.04.2025 відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, хоч пр час та місце його проведення була належним чином повідомлена судом, про що свідчить розписка-повідомлення (а.с.33), подала заяву в якій зазначила , що на час смерті спадкодавиці ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що є їх з позивачкою мамою, за її місцем проживання (реєстрації) по АДРЕСА_1 разом з нею вона була зареєстрована, але при цьому фактично за місцем реєстрації не проживала більше 25 років. Вона не прийняла спадщину, оскільки на час смерті спадкодавиці не проживала разом з нею та не претендує на спадкове майно, яке входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Фактично єдиною спадкоємицею після смерті матері є її сестра, яка прийняла спадщину, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Позов визнає в повному обсязі у зв`язку з станом здоров`я просить розгляд справи проводити та завершувати за її відсутності (а.с.34).

Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ч. 1 ст. 315 ЦПК України, визначено перелік справ по встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав

фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто у даній частині ст. 315 ЦПК України, ідеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 ст. 315 ЦПК. До таких умов віднесено: 1) встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; 2) якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 (із змінами та доповненнями), суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при ухваленні Постанови від 27.02.2019 у справі №471/601/17.

Відповідно до п. 2. постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно з ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ч. 1 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Ст.1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до вимог ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч.2 ст.1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.07.2023 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).

Після її смерті відкрилася спадщина за Законом.

Сторони по справі позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , як діти спадкодавиці у першу чергу мають право на спадкування за законом.

На день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою були також зареєстровані сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дочки спадкодавиці,

Факт реєстрації сторін в спірному будинковолодінні підтверджується копією будинкової книги буд. АДРЕСА_2 (а.с.15-17).

Позивачка ОСОБА_1 , зазначила, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті матері, ОСОБА_3 , хоч і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживала , оскільки фактично проживала в с.Кропивник, де проживає по даний час.

На підтвердження факту постійного не проживання відповідачки зі спадкодавцем на день смерті, позивачкою подано акт обстеження, складений 29.01.2024 депутатом Долинської міської ради Мякуш О.І., яким стверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_3 , та постійно проживала з своєю (покійною) мамою, ОСОБА_3 , і вели спільне господарство. Сестра, ОСОБА_2 , зареєстрована на час смерті матері ОСОБА_3 за вище вказаною адресою, але більше 20 років не проживала за місцем реєстрації і на даний час не проживає (а.с.22).

Даний факт не заперечується і відповідачкою ОСОБА_2 , в заяві від 24.03.2025 (а.с.34).

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - не зверталася. Спадкова справа заведена на підставі заяви про прийняття спадщини позивачки , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № інформаційної довідки:73981289 від 03.12.2024 (а.с.14).

Верховний Суд зауважує, що якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц, від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , її дочка , ОСОБА_2 постійно не проживала разом із спадкодавицею, хоч і була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , а також у визначений законом строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі, , ст.ст. 392, 1218, 1261, 1268, 1270,1275 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 258, 259,264, 265, 268, 315,352,354,355 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час смерті задоволити.

Встановити факт, не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш