УХВАЛА

12 березня 2025 року

м. Київ

справа № 550/548/24

провадження № 61-3053ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Панченко Олени Олександрівни, на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 липня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконним односторонню відмову від договору банківського обслуговування, визнання недійсним рішення, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила:

визнати недійсним односторонній правочин, вчинений Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), оформлений у вигляді повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку №20.1.0.0.0/7-240124/120 від 24 січня 2024 року;

визнати недійсним рішення відповідача про відмову в підтриманні ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору з ОСОБА_1 від 23 січня 2024 року;

зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» з дати набрання законної сили рішення суду відновити підтримання ділових відносин та відновити обслуговування ОСОБА_1 на підставі раніше укладених договорів банківського обслуговування, депозитних (вкладних) договорів та договорів, укладених з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків (крім кредитних договорів);

зобов`язати відповідача з дати набрання законної сили рішення суду відновити позивачці доступ до поточних/депозитних рахунків, відкритих відповідачем на ім`я ОСОБА_1 до 23 січня 2024 року; відновити позивачці доступ до дистанційних систем обслуговування (Приват24) та продовжити обслуговування за продуктами Банку та надання банківських послуг і проведення фінансових операцій за всіма відкритими Банком рахунками;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 31 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, в задоволенні позову відмовлено.

У березні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Панченко Олени Олександрівни, на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 липня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року.

У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову в цій справі є: визнання недійсним рішення про припинення ділових відносин, зобов`язання відповідача вчинити дії; стягнення коштів у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та з ціною позову, яка не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 000,00 / 3 028,00), та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 та пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності та з ціною позову, яка не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить суспільний інтерес та має виняткове значення для заявниці, суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, з урахуванням сталої судової практики Верховного Суду в справах, зокрема щодо застосування статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», на яку (практику) посилається заявниця, нею не обґрунтовано.

Зокрема, в справі № 757/34905/22-ц, на яку посилається ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, які стали підставою для встановлення за банківськими операціями позивача високого ризику та наявності ознак потенційного здійснення банком ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу при його обслуговуванні, у зв`язку із чим суд дійшов правильного висновку, що оскаржувані дії АТ КБ «ПриватБанк» відповідали вимогам закону, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Посилання заявниці на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є формальним, оскільки касаційна скарга не містить доводів про значний суспільний інтерес та виняткове значення цієї справи для ОСОБА_1 .

Довід касаційної скарги із посиланням на підпункт г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, є безпідставним, оскільки Чутівський районний суд Полтавської області, відкриваючи 14 травня 2024 року спрощене позовне провадження у справі, не відносив вказану справу до категорії малозначних.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у справі незначної складності та з ціною позову, яка не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Панченко Олени Олександрівни, на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 липня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконним односторонню відмову від договору банківського обслуговування, визнання недійсним рішення, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян