Провадження № 2/521/1383/25
28 січня 2025 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі :
головуючого - судді Роїк Д.Я.,
за участю секретаря Каліній П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення боргу, -
ОСОБА_1 звернулась до Приморського арйонного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , де вказує, що у жовтні 2023 року ОСОБА_1 було передано під розписку ОСОБА_2 , що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 у борг грошову суму у розмірі 13 000 доларів США для потреб родини, з зобов`язанням виплачувати щомісячно по 450 доларів до липня 2024 року. Дружина ОСОБА_3 , відправляла по договору кошти, по 450 доларів до травня 2024 року. Загальна сума переведених коштів Плоскіною ОСОБА_4 становить 2700 доларів США. Борг по розписці залишився у сумі 10 300 доларів США.Курс НБУ станом на день подання позову становить за 1 долар США 41.19 грн. Утравні 2024 року ОСОБА_2 заблокував телефон та перестав відповідат на дзвінки.Сума сплаченогого судового збору складає 4285,43 гривень.Після спливу строку відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовились повертати кошти. На момент звернення до суду гроші відповідачами не повернуті.
Ухвалою Приморського арйоного суду м. Одеси від 16.10.2024 роуц позовну заяву передано до Малиновського арйонного суду для розяглу за підсудністю
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.24 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання .
Ухвалою суду від 27.11.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до соудового розяглуд по суті.
У судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач ОСОБА_1 надала суду клопотання, у якому просила розглядати позовну заяву без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву, у строк, встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28.10.2023 була складена розписка, відповідно до якої останній отримав у борг грошові кошти в сумі 13 600доларів США .
В розписці зазначено що ОСОБА_2 кожен місяць зобовязується погашати борг у розмірі 450 доларів США, особисто або через дружину.
Загальна сума повернених коштів дружиною ОСОБА_2 -, ОСОБА_3 становить 2700 доларів США.
На момент звернення позивача до суду, подружжя кошти не повернули, вимога щодо повернення грошових коштів від 18.09.2024 року, яка була направалена ОСОБА_2 залишена без уваги.
Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
У разі отримання іноземної валюти фізична особа зобов`язана, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути іншій особі таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення статті 1212 ЦК України, належним виконанням зобов`язання зі сторони боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Щодо можливості визначення зобов`язання у іноземній валюті.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц (постанова від 16.01.2019) зробила такі з правові висновки
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
Саме така сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без зазначення її еквівалента у національній валюті, оскільки інакше вносить двозначність у розмінні суті обов`язку боржника.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Щодо позовних вимог позивачки до ОСОБА_3 , то суд вважає, що дані вимоги є безпідставними з огляду на наступне.
Як на підставу для задоволення позовних вимог позивачка посилається на розписку від 28.10.2023, яка містить запис, зроблений ОСОБА_5 про те, що у гроші отримані зі згоди дружини.
Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Позивачкою не надано жодного доказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 як солідарного боржника, доказів про укладення договору поруки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення боргу, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму боргу за договором позики в розмірі 10 300,00 ( десять тисяч триста ) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 4243 ( чотири тисячі двісті сорок три) гривні 00 гривень.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Суддя Роїк Д.Я.