УХВАЛА

12 березня 2025 року

м. Київ

справа № 546/347/23

провадження № 61-17488ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - реєстратор виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Полтавської області Веременич Дмитро Сергійович, про визнання недійсним договору оренди землі та скасування його державної реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року у вказаній справі.

Верховний Суд ухвалою від 09 січня 2025 року поновив заявнику строк на касаційне оскарження судових рішень, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, касаційну скаргу залишив без руху та надав заявнику строк для усунення недоліків щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що додані до клопотання документи, зокрема відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01 кварталу 2023 року до 03 кварталу

2024 року не є достатніми, оскільки не дають безапеляційних підстав для висновку про неможливість сплати судового збору у визначеному законом розмірі на час подання касаційної скарги, оскільки відомості у зазначеному доказі не характеризують в повній мірі майновий стан особи заявника, натомість відображають виключно відомості, які надійшли від заявника до органу фіскальної служби.

Суд водночас надав оцінку змісту ухвали Полтавського апеляційного суду

від 16 травня 2024 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та зобов`язано заявника сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 636,40 грн, а також змісту ухвали Полтавського апеляційного суду від 12 червня 202 року, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та зазначено, зокрема, що апеляційна скарга за формою і змістом відповідає вимогам статті 356 ЦПК України; одночасно з апеляційною скаргою клопотання (заяви) скаржником не подавалися.

Верховний Суд констатував, що зазначені обставини свідчать про те, що заявник під час подання апеляційної скарги у 2024 році за того ж рівня доходів за попередній календарний рік не порушувала питання про звільнення від сплати судового збору, що в сукупності з іншими обставинами, яким суд вже надав оцінку, додатково породжує справедливі сумніви незадовільного майнового стану заявника.

За наведених обставин, суд касаційної інстанції визначив розмір судового збору, який належить сплатити заявнику, у сумі 12 883,20 грн.

24 лютого 2025 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розстрочення сплати судового збору, яке мотивовано тим, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу заявника за попередній календарний рік.

До клопотання заявником додано:

відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 24 вересня 2024 року за період з 1 кварталу

2023 року по 2 квартал 2024 року;

копію свідоцтва про смерть матері та докази, які підтверджують родинні зв`язки, зокрема копію свідоцтва про народження, копію свідоцтва про шлюб.

Клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободсудові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

За змістом статті 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Насамперед варто зауважити, що Законом України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

Стаття 136 ЦПК України визначає право суду на звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, виходячи із майнового стану сторони, водночас саме стаття 8 Закону України «Про судовий збір», яка є спеціальною, конкретизує порядок, умови такого звільнення і коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5 вказаного Закону, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду, навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення у справі «Креуз проти Польщі», від 19 червня

2001 року).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі»

від 26 липня 2005 року).

Вирішуючи клопотання про розстрочення сплати судового збору, Верховний Суд урахував, що зазначені у клопотання обставини та надані на їх підтвердження докази в достатній мірі не підтверджують неможливість сплати судового збору при зверненні до суду з касаційною скаргою, а також не є безумовними підставами для розстрочення сплати судового збору, оскільки заявником не надано суду касаційної інстанції достатніх доказів на підтвердження її дійсного майнового стану (доказів щодо відсутності інших доходів, майна тощо), який перешкоджає виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором у розмірі 12 883,30 грн.

Отже, заявником не доведено обставин, які б свідчили про наявність достатніх підстав для розстрочення сплати судового збору.

Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у ОСОБА_1 пільг щодо його оплати, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника щодо можливості звернення до суду касаційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати касаційної скарги судовим збором) у цій справі дотриманий.

Таким чином, клопотання заявника про розстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене вище, зазначений в ухвалі Верховного Суду від 09 січня 2025 року строк для усунення недоліків, слід продовжити та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, встановлений ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2025 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко