Постанова

Іменем України

11 березня 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/6309/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 05 листопада 2024 року

в складі судді Єросової І. Ю.

у цивільній справі №759/10784/24 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа - Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.

В обґрунтування позову вказав, що з 2015 року він разом з ОСОБА_2 проживали у не зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 записаний ОСОБА_1 (позивач у справі).

Вказував, що під час вагітності ОСОБА_2 він мав сумніви щодо походження дитини, однак відповідачка їх спростувала. 06.09.2023 він та ОСОБА_2 уклали шлюб. Проте, подружнє життя не склалося у зв`язку з розбіжностями в поглядах на сімейне життя. На даний час на розгляді у Святошинському районному суді м. Києва перебуває справа №759/7402/24 про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі під час сварок ОСОБА_2 неодноразова говорила йому про те, що він не є біологічним батьком дитини.

Зазначав на те, що після заяви відповідачки про те що, він не є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до суду з даним позовом.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив суд зобов`язати Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити відомості про нього, як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису №237, складений 20.02.2016 Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області, та внести зміни до даного актового запису, вказавши батька дитини зі слів матері.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та достовірними доказами факт відсутності кровного споріднення між ним та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не взяв взагалі до уваги визнання відповідачкою позовних вимог.

Вказував, що в момент реєстрації його, як батька дитини, він не знав про те, що не є біологічним батьком дитини і лише в 2024 році дізнався про це від відповідачки, а тому в сукупності з наданими доказами заява відповідачки про визнання позову стає актуальною, оскільки остання точно знала, що ОСОБА_1 не є батьком дитини.

Вважав, що у справі є достатні докази того, що він не є батьком дитини, але необхідно призначити судову молекулярно-генетичну експертизу для вирішення питання щодо його батьківства відносно дитини ОСОБА_4 .

За наведених обставин просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2024 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Від відповідача та третьої особи не надходило до апеляційного суду відзивів на апеляційну скаргу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Позиція учасників справи у судовому засіданні.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився (а. с. 103-104).

Відповідачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася (а. с. 103, 105).

Третя особа, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила (а. с. 103, 106).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та представника третьої особи.

Позиція Київського апеляційного суду

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , про що Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис №237 та видано свідоцтво про народження.

На час народження дитини сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що під час вагітності мав сумніви щодо походження дитини, але відповідачка їх спростувала.

Із свідоцтва про народження дитини вбачається, що відомості про батьків внесені з документів, що посвідчують особу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 9).

Тобто відомості про батька дитини записано на підставі особистої заяви ОСОБА_1

06 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис №1355).

У травні 2024 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він не є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до суду з даним позовом про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.

21 серпня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із заявою, в якій визнала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Мотиви, якими керується Київський апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява №3451/05).

Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте, його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, установлено, що звертаючись до суду з позовом позивач не заявляв клопотання про призначення судово-генетичної експертизи. Також не подавав висновку експерта з цього питання.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що він не є батьком дитини, але вважає, що необхідно призначити у справі судову молекулярно-генетичну експертизу для встановлення чи є він біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ,я кий не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про призначення генетично-молекулярної експертизи, оскільки останнім не наведено поважних причин неможливості подання такого клопотання до суду першої інстанції та відповідно не надано доказів на підтвердження таких поважних причин.

Отже, належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності кровного споріднення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який записаний батьком дитини, матеріали справи не містять.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позовну заяву від імені ОСОБА_1 подано його представником - адвокатом Мазур С. М., яка є фахівцем в галузі права, та обізнана про норми цивільного процесуального законодавства щодо порядку та строків подання доказів до суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 126 СК України).

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

У частині п`ятій статті 136 СК закріплене правило, згідно з яким, якщо особа визнала своє батьківство, завідомо знаючи, що вона не є батьком дитини, то оспорювати такий запис вона не може, оскільки ніякого порушення її прав не було - подаючи заяву про визнання свого батьківства, вона сама бажала, щоб такий запис був здійснений органами РАЦС.

Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про "оформлення" свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2020 року у справі №606/2142/18 (провадження №61-19502св19) зазначено, що:

"при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати".

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він та ОСОБА_2 з 2015 року проживали разом без реєстрації шлюбу. Під час їх спільного проживання, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 народився син. У свідоцтві про народження він записаний батьком дитини. Після народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , вони з відповідачкою зареєстрували шлюб.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 записаний батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі його спільної заяви разом з ОСОБА_2 .

Сукупний аналіз наведеного вказує на те, що в момент реєстрації дитини ОСОБА_1 , маючи сумніви щодо біологічного походження дитини, надав згоду на реєстрацію його батьком дитини.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції взагалі не взято до уваги визнання відповідачкою позову, оскільки в мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом зазначено обставини визнання відповідачкою позову.

Разом з тим, визнання відповідачкою позову не є безумовною підставою для його задоволення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суд не вправі покласти в основу рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Як вже вказувалося вище, суд першої інстанції дослідив матеріали справи та дійшов висновку про відсутність належних і достатніх доказів, що свідчать про відсутність кровного споріднення позивача та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Більш того, визнання відповідачкою позову буде порушувати права інших осіб, з огляду на таке.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 та записати відомості про батька дитини зі слів матері.

В частині 1 статті 18? Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Тобто, у разі прийняття визнання відповідачем позову відбувається заміна особи, на яку покладається обов'язок щодо утримання дитини, адже у разі внесення до актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини за вказівкою матері, відповідачка набуте статусу одинокої матері та у відповідності до вимог Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" матиме право на отримання грошової допомоги, як одинока мати. У зв'язку з цим визнання відповідачем позову не може бути підставою для його задоволення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів належними та достовірними доказами факт відсутності кровного споріднення між ним та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус