Дата документу 10.03.2025 Справа № 0808/6261/2012
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №0808/6261/2012 Головуючий у 1-й інстанції: Скользнєва Н. Г.
Провадження № 22-ц/807/581/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Борщенко Владлени Валеріївни на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 січня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , на бездіяльність, рішення державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аксьонової Анастасії Геннадіївни, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Борщенко В.В. звернулася до суду із скаргою на бездіяльність, рішення державного виконавця, заінтересовані особи - Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , на бездіяльність, рішення державного виконавця.

В обгрунтування скарги зазначене, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 вересня 2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист №2/0808/1996/2012, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 200 грн щомісячно, починаючи з 03 вересня 2012 року до повноліття дітей.

Таким чином, ОСОБА_1 є стягувачем у виконавчому провадженні №52385599, яке перебуває на виконанні Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Зазначає, що державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області незаконно закрив виконавче провадження №52385599. Рішення про закриття провадження ґрунтується на заяві, яка нібито була подана ОСОБА_1 . Однак, остання стверджує, що такого документу вона не складала, не підписувала і не подавала, що викликає обґрунтовані підозри щодо автентичності цього документу.

Дії виконавця, які полягали у прийнятті такого рішення без перевірки дійсності заяви та її підпису, порушують норми законодавства України, а саме Закону України «Про виконавче провадження» та Конституцію України, яка гарантує право на виконання судового рішення.

02 грудня 2024 року ОСОБА_1 дізналася про протиправну бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання рішення суду, з листа відповіді №95545-29.23-34-12 від 29 листопада 2024 року отриманого 02 грудня 2024 року на електронну пошту адвоката, що є підставою для поновлення строку на подання даної скарги.

На підставі вищевикладеного, просила суд поновити строк на подачу скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 21 травня 2024 року. Скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 21 травня 2024 року Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, яка полягає у закритті виконавчого провадження на підставі заяви, яку ОСОБА_1 не подавала, без належної перевірки автентичності документа, що призвело до порушення її прав як стягувача у виконавчому провадженні №52385599. Витребувати з Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області матеріали виконавчого провадження, включаючи оригінал заяви, на підставі якої було ухвалено рішення про закриття провадження. Призначити почеркознавчу експертизу для перевірки автентичності підпису ОСОБА_1 на зазначеній заяві. Постановити ухвалу, якою витребувати з державної прикордонної служби України надати офіційне підтвердження фактів перетину державного кордонну скаржницею в період з 08 травня 2024 року по теперішній час.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2024 року скаргу залишено без руху для усунення недоліків на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України, оскільки вона не відповідає вимогам викладених у статті 175 ЦПК України, ч. 1 ст. 447 ЦПК України. Одночасно скаржнику було також роз`яснено, що у разі неусунення недоліків у встановлений десятиденний строк, скарга буде вважатись не поданою та повернута скаржнику.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 січня 2025 року скаргу визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України у зв`язку із невиконанням вимог ухвали про залишення скарги без руху від .18 грудня 2024 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , представник, адвокат Борщенко Владлена Валеріївна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просила скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 січня 2025 року і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження за скаргою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав чіткого пояснення, чому саме відсутність зазначення конкретних норм закону робить неможливим розгляд скарги по суті, що суперечить принципу повного та об`єктивного розгляду справи, закріпленому в статті 2 ЦПК України, оскільки суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію спірних правовідносин та застосовує для прийняття рішення норми матеріального та процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Суд не взяв до уваги, що скаржник подав уточнену скаргу, яка відповідає вимогам суду, зокрема щодо суб`єктивного складу учасників справи та чіткого визначення предмету оскарження.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому колегія суддів зауважує, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 10 лютого 2025 року та апеляційну скаргу отримав Комунарський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державний виконавець Аксьонова А.Г. в її електронному кабінеті зареєстрованого в підсистемі «Електронний суд» 11 лютого 2025 року (а.с.68,70).

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 353 ЦПК України передбачено оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженні у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Повертаючи скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції дійшов висновку, що скаржник не виконав в повній мірі вимоги ухвал суду від 18 грудня 2024 року про залишення скарги без руху.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2024 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Борщенко В.В. звернулася до суду із скаргою на бездіяльність, рішення державного виконавця, заінтересовані особи - Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 .

Скарга стосується незаконного закриття виконавчого провадження №52385599 на підставі заяви, яку скаржник не подавала, не підписувала, підпис її підроблений, так як в цей час знаходиться за кордоном. З урахуванням визначеного, просила суд поновити строк на подачу скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 21 травня 2024 року. Скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 21 травня 2024 року Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, яка полягає у закритті виконавчого провадження на підставі заяви, яку ОСОБА_1 не подавала, без належної перевірки автентичності документа, що призвело до порушення її прав як стягувача у виконавчому провадженні №52385599. Витребувати з Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області матеріали виконавчого провадження, включаючи оригінал заяви, на підставі якої було ухвалено рішення про закриття провадження. Призначити почеркознавчу експертизу для перевірки автентичності підпису ОСОБА_1 на зазначеній заяві. Постановити ухвалу, якою витребувати з державної прикордонної служби України надати офіційне підтвердження фактів перетину державного кордонну скаржницею в період з 08 травня 2024 року по теперішній час (а.с.1-7).

До скарги додано: копія спірної заяви від 10 травня 2024 року, додаток до спірної заяви копія паспорта стягувача (старий), копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 21 травня 2024 року, докази направлення скарги сторонам, копія паспорта стягувача, копія закордонного паспорта стягуюча, копія листа відповіді №95545-29.23-34-12 від 29 листопада 2024 року, принтскрін з електронної пошти, як доказ отримання відповіді з виконавчої служби, копія конверту з виконавчої служби як доказ отримання відповіді з виконавчої служби, копія рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2021 року з ЄДРСР, ордер оригінал та свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю (для суду), довідка про реєстрацію в електронному суді (для суду), поштовий конверт (а.с.8-12).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що скарга за формою та змістом несе відповідає вимогам положенням статті 175 ЦПК України, ч. 1 ст. 447 ЦПК України, а саме: неправильно зазначено суб`єкт оскарження, чітко не зазначений предмет оскарження, не зазначено, які саме дії державного виконавця були неправомірними, не вказана норма закону, яку порушено державним виконавцем.

Заявнику надано строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали, також, роз`яснено, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк будуть застосовані наслідки, передбачені ч.3 ст. 185 ЦПК України (а.с.15-16).

Копія ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2024 року направлена представнику ОСОБА_1 адвокату Борщенко В.В. на зазначену нею в скарзі адресу, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується супровідним листом суду першої інстанції від 18 грудня 2024 року за вих. №4-с/331/48/2024 (а.с.17).

Як убачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення N 06 902 788233 73, копію ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2024 року про залишення скарги без руху представник ОСОБА_1 адвокат Борщенко В.В. отримала20 грудня 2024 року (а.с.18).

Враховуючи дату отримання ухвали суду, останній день на усунення недоліків позовної заяви для позивача спливає 30 грудня 2025 року (понеділок).

На виконання вимог ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2024 року, 30 грудня 2024 року від заявниці в особі представника адвоката Борщенко В.В. до суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій адвокат Борщенко В.В. просила відкрити провадження у справі, про що сповістити заявника, залучити уточнену скаргу а виконання вимог ухвали суду про залишення скарги без руху (а.с.19-21).

До заяви про усунення недоліків, адвокат долучила зокрема виправлену скаргу ( в новій редакції) разом з доказами направлення виправленої скарги учасникам справи (а.с.25-33).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 січня 2025 року з урахуванням наданої представником ОСОБА_1 адвокатом Борщенко В.В. уточненої скарги (оновленої редакції) разом з доданими до неї документами, скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто скаржнику посилаючись на ч.3 ст.185 ЦПК України, у зв`язку з тим, що остання повністю не усунула недоліки скарги, зазначені в ухвалі Жовтневого районного суду м Запоріжжя від 18 грудня 2024 року в установлений судом строк, а саме залишилась поза увагою вимога суду про зазначення норми закону, яку порушив державний виконавець під час виконання дії, яка є предметом оскарження, тому суд першої інстанції позбавлений можливості відкрити провадження за її скаргою. Позивачу роз`яснено, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги (а.с.35-36).

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набула чинності для України з 11 вересня 1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод".

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі "Bellet у. France" Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2,4,5,12,13,19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Розділом VII тa ст. 447 ЦПК України не визначено, яка за формою та змістом має бути скарга на рішення, дії або бездіяльність державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Згідно положень ст. 450 ЦПК України скарга розглядається за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Відповідно у скарзі має бути зазначено конкретну особу державного виконавця чи посадову особу.

Єдиною статтею ЦПК України, яка визначає форму та зміст заяви є стаття 175 ЦПК України, в якій визначено форму та зміст позовної заяви.

Оскільки в розділі VII ЦПК України не визначено форму та зміст скарги, слід застосувати аналогію права на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, де передбачено наступне: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" такі скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК і ГПК та містити відомості, перелічені п. 4 ст. 74 Закону "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

У відповідності до вимог п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в Законі України "Про виконавче провадження", зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються відповідні положення норм ЦПК України щодо залишення її без руху.

Частиною 1 статті 177 ЦПК України передбачено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

У частинах1-3статті 185ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви в строк, встановлений судом, заява вважається не поданою і повертається позивачеві.

Як свідчить позиція Верховного Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Колегія суддів звертає увагу, що на виконання вимог ухвали про залишення без руху скарги, 30 грудня 2024 року представником ОСОБА_1 адвокатом Борщенко В.В. надано заяву про усунення недоліків разом з оновленою редакцією скарги, в якій зазначила обґрунтування звернення до суду із скаргою на дії, рішення державного виконавця .В заяві зазначила, що стягувачем оскаржуються як дії державного виконавця Аксьонової А.Г. у виконавчому провадженні №52385599, так і сама постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 21 травня 2024 року, вважаючи, що державний виконавець неправомірно закрила виконавче провадження, не перевіривши автентичність заяви, на підставі якої було ухвалено відповідне рішення. Наведено конкретні порушені норми закону та обставини, що свідчать про неправомірність дій. До скарги додано додатки, які підтверджують викладені обставини, зокрема копії документів про перебування стягувача за межами України та інші важливі докази. Також зазначено, що на стадії вирішення питання про відкриття провадження суд не може оцінювати обраний позивачем спосіб захисту, обставини справи та докази, про що наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2023 року по справі №990/114/23

Отже, заявником зазначено в скарзі, що вона звернулася до суду із скаргою, яка стосується незаконного закриття державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аксьоновою А.Г. своєю постановою від 21 травня 2025 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №52385599 на підставі заяви, яку скаржник не подавала, не підписувала, підпис її підроблений, так як в цей час знаходиться за кордоном, що стало підставою для звернення з цією скаргою для захисту її прав. Наведено конкретні порушені норми закону та обставини, що свідчать про неправомірність дій посадової особи державної виконавчої служби. До суду також подано додатки, які на думку скаржника підтверджують викладені обставини, зокрема копії документів про перебування стягувача за межами України та інші докази.

При цьому, колегія суддів зауважує, що з`ясувавши при розгляді справи, що сторони або інший учасник судового процесу на обгрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Суд першої інстанції на вищевказані обставини не звернув уваги та передчасно визнав скаргу такою, що підлягає поверненню.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення скарги були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику скарги з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, які привели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У зв`язку з тим, що справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Борщенко Владлени Валеріївни - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 січня 2025 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 10 березня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.