Провадження №: 2/336/767/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Нєдєльчевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Департамент цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради) про надання дозволу на реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулась 12.11.2024 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 21.01.2006 р. року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, у якому у них народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому шлюб був розірваний. 30.07.2022р. ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 , у зв`язку з одруженням.

31.10.2024р. позивач подав заяву про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) до Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради.

Згідно пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. №256 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» (далі Порядок №256) у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти.

Письмова згода батька позивача була відсутня у зв`язку з тим, що батько перебуває на тимчасово окупованій території України та точне місцезнаходження його наразі не відоме.

Зважаючи на відсутність згоди батька, орган реєстрації відмовив в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) позивачу.

Посилаючись на вказані обставини, та на положення ст.29 ЦК України, ст.160 СК України, за позовом представник просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання (перебування) позивача разом з матір`ю ОСОБА_5 з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.11.2024 р. відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження на 10.01.2025 р.

10.01.2025 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 21.02.2025 р.

21.02.2025 р. розгляд справи відкладено на 05.03.2025 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті.

Представник позивач подала заяву про розгляд справи без її участі та за відсутності позивача, позов підтримує, просить задовольнити.

Представник третьої особи направив до суду письмові пояснення, зміст яких просить врахувати при постановленні рішення (а.с.43-47) та в яких просить провести розгляд справи без їх участі.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав.

Суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представників позивача та третьої особи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин.

Згідно ч.4 ст.152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю СОН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Так, судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.22).

ОСОБА_3 після укладення шлюбу набула прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.6-7).

ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

31.10.2024р. позивач подав заяву про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) до Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (а.с.9-10).

Третя особа відмовила в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , так як відсутня письмова згода його батька.

Позивач зазначає, що письмову згоду батька отримати не може, оскільки батько перебуває на тимчасово окупованій території України та точне місцезнаходження його наразі не відоме.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частинах 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно положень ч.3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Наразі позивач є таким, що досяг 14 років, він визначився самостійно з місцем проживання з матір`ю.

Згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

А частина 2 цієї ж статті наголошує на те, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюютьсязаконом.

Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Вимогами статей 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов`язок протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Згідно пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. №256 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» (далі Порядок №256) у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти.

Так з викладеного вбачається, що відповідач не має змоги отримати від батька письмову згоду на реєстрацію місця проживання 14 річного сина за його вибором за адресою матері.

Суд вважає, що відсутність реєстрації місця проживання неповнолітної дитини за місцем зареєстрованого проживання матері суперечить його інтересам та обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на охорону здоров`я та соціальний захист.

Отже, з урахуванням фактичних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (третя особа Департамент цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради) про надання дозволу на реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) задовольнити.

Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання (перебування) ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_5 з одночасним зняттям його із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за адресою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 13 березня 2025 року.

Суддя О.В.Дмитрюк