Справа № 214/9213/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Петрушкевича О.В.,

представника відповідача Мартинової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/9213/24 за позовною заявою (в уточненій редакції) представника ОСОБА_1 адвоката Петрушкевича Олега Васильовича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей, -

Представники:

від позивача адвокат Петрушкевич О.В.,

від відповідача адвокат Мартинова Н.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Петрушкевич О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою 25.10.2024, в подальшому уточнивши зміст та пред`явлені вимоги 13.11.2024, просив суд: розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23.06.2020 Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №207; після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_3 » залишити без змін; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до настання повноліття кожної дитини; судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають у шлюбі з 23.06.2020, зареєстрованому Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом останніх років шлюбно-сімейні стосунки між подружжям розладились, зникли взаєморозуміння та взаємоповага. Тривалий час спільного побуту вони не ведуть, стосунки не підтримують, кожен з них живе своїм власним життям та інтересами. Вважаючи, що примирення не можливе з причини існування ряду суб`єктивних обставин та суперечитиме її інтересам, позивач просила не надавати строк на примирення та розірвати шлюб, адже наміру зберегти сім`ю із ОСОБА_2 на майбутнє вона не має. Після припинення стосунків їх діти залишились проживати з ОСОБА_1 як матір`ю та перебувають на її утриманні. Керуючись інтересами дітей та наміром забезпечити повноцінне задоволення їх першочергових потреб, позивач, діючи через представника, вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 08.11.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

09.12.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мартиновою Н.Ю. надійшла заява про надання подружжю строку на примирення, а також відзив на позовну заяву з клопотанням про роз`єднання позовних вимог. Представник зазначила, що відповідач сплатив позивачеві 44 000 грн. в рахунок аліментів на утримання дітей, з яких 24 000 грн. за листопад 2014 року, 20 000 грн. за грудень 2024 року, що підтверджується власноруч складеною позивачем розпискою та свідчить про добровільне надання ним допомоги на утримання дітей. Відтак, вимоги в частині стягнення аліментів відповідач визнає частково. Що стосується розірвання шлюбу, то відповідач просить надати строк для примирення, оскільки дружина та сім`я сенс його життя, а тому він має намір вжити заходів задля збереження їх з відповідачем шлюбу на майбутнє.

03.01.2025 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мартинова Н.Ю. подала клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів на підтвердження добровільної сплати відповідачем аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання їх дітей у сумі 20 000 грн. у січні 2025 року, а також доказів на підтвердження стану здоров`я відповідача після травмування як військовослужбовцем ЗСУ під час виконання бойового завдання.

28.01.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Петрушкевич О.В. подав клопотання про допит як свідка ОСОБА_6 . У судовому засіданні 06.03.2025 вказану заяву представник зняв з розгляду.

10.02.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Петрушкевич О.В. подав клопотання про допит як свідка ОСОБА_7 .

Разом з тим, у подальшому відповідач змінив свою позицію щодо заявлених вимог. Так, представник відповідача зняла з розгляду клопотання про надання сторонам строку на примирення та зазначила, про визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, про що заявила у судовому засіданні 06.03.2025.

Ухвалою суду від 06.03.2025, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа, відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про допит свідка ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 06.03.2025, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа, заяву представника позивача про допит свідка ОСОБА_6 залишено без розгляду з урахуванням відмови представника від його розгляду.

Ухвалою суду від 06.03.2025, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа, клопотання представника відповідача про роз`єднання позовних вимог залишено без розгляду з урахуванням відмови представника від нього та визнанням позову.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову / доказів, зупинення / поновлення провадження у справі не вживались.

Присутні в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Петрушкевич О.В. позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мартинова Н.Ю. позовні вимоги визнала та просила ухвалити рішення на підставі ст.206 ЦПК України із здійсненням відповідного розподілу процесуальних витрат.

Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.

Керуючись ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України, а саме, визнання у відповідності до вимог ст.206 ЦПК України, відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у судовому засіданні судом встановлено, що маються законні підстави для прийняття визнання відповідачем позову та його задоволення із ухваленням відповідного рішення, виходячи з позиції відповідача та обсягу наявних у справі доказів. При ухваленні судового рішення по суті заявлених вимог суд виходить з такого.

Судом встановлено, що 23.06.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) укладено шлюб, зареєстрований Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №207 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.06.2020).

Від шлюбу сторони мають двох спільних малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 25.05.2021), та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 12.11.2022).

Судовим розглядом встановлено, щошлюбні стосунки між подружжям припинено у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами, неможливістю знаходження компромісів при вирішенні будь-яких питань, що в сукупності призвели до розпаду їх сім`ї. Факт припинення стосунків обома сторонами визнаний у ході судового розгляду справи та окремого доведення не потребує.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України.

Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

З огляду на категоричну позицію позивача, яка не бажає йти на примирення з відповідачем та наміру зберегти їх сім`ю на майбутнє не має, кінцево відсутність заперечень з боку відповідача проти розірвання шлюбу та визнання позовних вимог, суд не застосовує у даній справі положення ст.111 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, обопільну згоду сторін на розлучення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.06.2020 слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_3 », яке суд вважає за можливе залишити без змін з урахуванням відповідної вимоги позивача стосовно цього.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей, суд виходить з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що після припинення між сторонами шлюбно-сімейних стосунків, їх малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишились мешкати разом з матір`ю ОСОБА_1 , спір з приводу визначення їх місця проживання між сторонами відсутній.

Судом також встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дітей та чіткого розміру такої допомоги, між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто. Хоча й відповідачем доведені факти надання ним добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей, однак однозначна невизначеність розміру аліментів та ускладнені міжособистісні стосунки сторін в сукупності визначають дійсність між сторонами спору та доцільність визначення розміру аліментів на утримання дітей за судовим рішення, що забезпечить захист їх майнових прав та інтересів.

Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно зі ст.ст.141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За даних обставин, враховуючи встановлені судом та доведені належними доказами обставини, що в розумінні ч.1 ст.182 СК України мають значення при визначенні розміру аліментів, визнання відповідачем позову, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині із стягненням з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З огляду на те, що позивач, діючи через представника, звернулася до суду з позовом 25.10.2024, тому стягнення аліментів слід здійснювати саме з 25.10.2024 та до досягнення дітьми повноліття. Добровільна сплата відповідачем аліментів у листопаді, грудні 2024 року, січні 2025 року має місце, однак не може бути за підставу для зміну строку, з якого слід стягувати аліменти, та при цьому може слугувати підставою для перегляду розміру аліментів, що будуть нараховані державним або приватним виконавцем в порядку виконання судового рішення шляхом проведення їх перерахунку.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за пред`явлення майнової вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Позаяк, вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно ст.142 ЦПК України, понесених за пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з квитанцією №0.0..1 від 13.11.2024 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 605 грн. 60 коп., а інші 50% судового збору (605 грн. 60 коп. відповідно) стягнути з відповідача на користь позивача.

Вимог про відшкодування інших процесуальних витрат сторонами не заявлялось.

У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 142, 206, 258-259, 263-265, 274, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 адвоката Петрушкевича Олега Васильовича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей (в уточненій редакції) задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ), зареєстрований 23.06.2020 Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №207 розірвати.

Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити без змін « ОСОБА_3 ».

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.10.2024 і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Повернути ОСОБА_1 за рахунок коштів з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого згідно з квитанцією №0.0..1 від 13.11.2024 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб відповідно до ч.2 ст.115 СК України.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дати проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інн НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Адвокат Петрушкевич Олег Васильович, інн НОМЕР_5 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР №000644, видане 10.02.2023 Радою адвокатів Кіровоградської області, адреса робочого місця: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Івана Авраменка, буд.21, офіс 1.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інн НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Адвокат Мартинова Наталія Юріївна, інн НОМЕР_7 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4173, видане 26.02.2019 Радою адвокатів Дніпропетровської області, адреса робочого місця: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Соборності, буд.35, офіс 3.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано о 12.45 год. 06.03.2025 без проголошення в судовому засіданні.

Повне рішення суду складене 11.03.2025.

Суддя О.І. Євтушенко