Справа № 308/3417/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

присяжних Стригіна С.Л.,

Стефанець І.П,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

за участі представника заявника Зеленко О.О.,

представника особи щодо якої вирішується питання ОСОБА_1 ,

прокурора Романець О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою медичного директора КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради Плєхова В.А. про госпіталізацію ОСОБА_2 у психіатричний стаціонар без її згоди,

встановив:

КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради в особі медичного директора Плєхова В.А. звернувся до суду із вищевказаною заявою, в якій просить постановити ухвалу якою продовжити подальше перебування ОСОБА_2 у відділенні №2 КНП «ОЗНДП м. Берегова» ЗОР.

В обґрунтування заявленого посилається на те, що ОСОБА_2 була госпіталізована 06.03.2025 об 11 год. 30 хв. у стаціонарне відділення №2 КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради у супроводі правоохоронців та ШМД. Є необхідність її госпіталізації у зв`язку з наявністю у неї тяжкого психічного розгляду. Підставою для вказаного висновку є поведінка ОСОБА_2 , що отримана від правоохоронців та ШМД. ОСОБА_2 була оглянута комісією лікарів-психіатрів, які прийшли до висновку, що обстеження та лікування особи можливо лише в умовах стаціонару. Враховуючи відсутність усвідомленої згоди ОСОБА_2 на госпіталізацію, директор вказаного закладу звернувся до суду із вищевказаною заявою.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що ОСОБА_2 була доставлена до психіатричної лікарні без реакції на зовнішні подразники, з пояснень правоохоронців та лікарів ШМД такий стан в особи виник при обставинах, коли правоохоронцями було виявлено її сина у валізі, замотаній в пакет, який наразі перебуває в реанімації. Зазначила, що ОСОБА_2 перебуває у ступорі з моменту госпіталізації й дотепер, попередній діагноз дисоціативний ступор, апетит відсутній, спрагу не втамовує тощо. Добровільну згоду на лікування ОСОБА_2 не надала.

В судовому засіданні прокурор заяву підтримала, просила таку задовольнити.

Представник особи щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію адвокат Дубровська О.М. зазначила, що стан здоров`я ОСОБА_2 , яка лежить без руху, отримує харчування через спецціальні пристрої, потребує медичної допомоги, при цьому зазначила, що має намір контролювати процес лікування ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з огляду на наступне.

06.03.2025 об 11 год. 30 хв. ОСОБА_2 була госпіталізована 06.03.2025 об 11 год. 30 хв. у стаціонарне відділення №2 КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради у супроводі правоохоронців та ШМД.

Останні повідомили, що ОСОБА_2 вважалась як зникла безвісти особа з лютого 2022 року ( разом з сином ), коли внаслідок збройної агресії покинули фактичне місце проживання ( Чернігівська область ) та не виходили ніяким чином на зв?язок з рідними. Зі слів співробітників правоохоронних органів, на території Закарпатської області мати з сином перебували віднедавна, орієнтовно з травня 2024 року (на квартирі було знайдено договір оренди житла, що датується 05.2024). Відомо, що ввечері 5 березня 2025 року пацієнтка найняла робочих для транспортування майна з однієї квартири на іншу. При передачі особистих речей, в тому числі дорожньої валізи, що була загорнута в теплу зимову ковдру та пакет і перев?язана мотузками, перевізниками було помічено рухи, внаслідок чого вони припустили, що всередині знаходиться щось живе, при спробах відкрити валізу, пацієнтка стала різко збуджена, агресивна, лаялась, будь-якими способами перешкоджала вчиненню таких дій, в тому числі вступила в бійку спочатку з ними, а потім з працівниками ШМД, які прибули на виклик. По приїзду співробітників поліції (близько 20:00) теж намагалась на них напасти, проте несподівано змінилась в поведінці, впала "пластом" на землю, перестала розмовляти, реагувати на звернення. Було вжито реанімаційні заходи, пацієнтка під супроводом доставлена до приймального відділення УЦМКЛ, а її син поміщений до відділення реанімації та інтенсивної терапії (в загальному, провів у валізі близько 3 год.), наразі перебуває у тяжкому стані. Зі слів працівників поліції, що здійснювали охорону та нагляд пацієнтки, за час обстеження у міській лікарні, помітили, що вона не пересувається самостійно, не харчується, сечовипускання - мимовільне, прямо у ліжку, а також не розмовляє, "лежала з переважно заплющеними очима", при піднесенні нашатирного спирту до носу - слабка та в?яла реакція відрази; на больові подразники реагувала. Оглянута неврологом, анестезіологом - патології не виявлено, проведено МСКТ г.м. - без змін. Консультована психіатром УМБКЛ встановлено попередній діагноз - Гостра реакція на стрес. Мутизм?.

З висновку № 17 комісії лікарів-психіатрів вбачається, що КНП «ОЗНДП м. Берегова» ЗОР вбачається, що такі прийшли до висновку, що ОСОБА_2 страждає на тяжкий психіатричний розлад, а саме Дисоціативний ступор, у зв`язку з незадовільним психічним станом особа не дала усвідомлену згоду на госпіталізацію у психіатричний стаціонар. Комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку про те, що обстеження та лікування ОСОБА_2 можливі тільки в умовах психіатричного відділення КНП «ОЗНПД м. Берегова» 3ОР за адресою АДРЕСА_1 , так як вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Серед іншого у висновку вказано, що ОСОБА_2 не сприймає оточуюче середовище. обстановку, апетит відсутній, не харчувалася останні півтори доби, не втамовувала спрагу, не реагує на зовнішні подразники, однак больові відчуття збережені, наявні неепеліптичні напади.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу», тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Судом встановлено, що станом на день звернення до суду представника КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради із відповідною заявою про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу в примусовому порядку продовжують існують підстави для такої госпіталізації, які встановлені комісією лікарів-психіатрів, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу», вимогам процесуального законодавства та є необхідною, у зв`язку із тим, що у ОСОБА_2 наявний тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а її обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами та не спростовано сторонами.

При цьому суд відхиляє доводи представника особи щодо якої вирішується питання про відсутність доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 дій, що призвели до тяжкого стану здоров`я її сина, так як означене не є предметом розгляду в межах окремого провадження про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. При цьому відсутність в діях ОСОБА_2 дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, не є єдиною підставою для примусової госпіталізації відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Встановивши вказані обставини, за наявності обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів про госпіталізацію ОСОБА_2 у психіатричний стаціонар у примусовому порядку, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_2 до психіатричного закладу, а тому заяву слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263, 265, 293, 294, 299, 300 ЦПК України, ст.ст. 30,39,60,63 ЦК України, суд

ухвалив:

Заяву медичного директора КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради Плєхова В.А. про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного стаціонару в примусовому порядку задовольнити.

Госпіталізувати в примусовому порядку громадянку України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_2 до психіатричного стаціонару, а саме до відділення №2 КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.П.Іванов

Присяжні С.Л. Стригіна

І.П Стефанець