Справа № 950/3266/24
Провадження № 2-о/950/14/25
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Косолапа В.М.,

за участі секретаря судового засідання Ткаченко Я.О.,

представника заявника Грищука Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку окремого провадження, у приміщенні суду в м. Лебедині цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Адвокат Грищук Дмитро Всеволодович, в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт утримання останнім чотирьох дітей віком до 18 років, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заява обґрунтована тим, що заявник є батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також 20.06.2023 заявник зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 . У останньої є рідні діти від іншого шлюбу, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Починаючи з 2023 року у заявника на утриманні перебувають діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . При цьому заявник самостійно утримує всю сім`ю, оскільки його дружина не працює, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною. Не зважаючи на те, що син заявника ОСОБА_2 фактично з ним не проживає, ОСОБА_1 також приймає участь у його утриманні та вихованні. Родина заявника має статус багатодітної.

На даний час ОСОБА_1 проходить військову службу. Факт утримання заявником чотирьох неповнолітніх дітей може бути підставою для його звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою від 25.10.2024 судом відкрито провадження, призначено судовий розгляд за правилами окремого провадження. Ухвалою від 09.01.2025 до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено військову частину НОМЕР_2 .

11.11.2024 до суду надійшли письмові заперечення заінтересованої особи ВЧ НОМЕР_1 , у яких представник зазначає, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_6 заявник має право на участь у вихованні її дітей. Однак, обов`язок щодо виховання та утримання дітей відповідно до положень Сімейного кодексу України покладено на батька ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_7 . Та обставина, що між батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано шлюб, не звільняє їх батька від обов`язку по вихованню дитини та не зменшує обсягу його прав та обов`язків. Також зазначив, що заявник є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 і має намір звільнитися зі служби. Зазначене, на думку представника, свідчить про виникнення спору про право, у зв`язку із чим просив провадження у справі закрити.

У судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав, повідомив, що обізнаний з практикою Верховного Суду щодо вирішення справ у порядку окремого провадження, де стоїть питання щодо належного виконання батьками батьківських обов`язків по утриманню дитини. При вирішенні питання про залишення заяви без розгляду у зв`язку з можливим спором про право підтримав заяву ОСОБА_1 .

Представники заінтересованих осіб до суду не з`явились

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

У даній справі заявник просить встановити факт утримання ним чотирьох дітей віком до 18 років. При цьому ОСОБА_2 його син від попереднього шлюбу (мати ОСОБА_8 , а.с. 4 зворот. стор.), а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійти його теперішньої дружини від першого шлюбу (їх батько ОСОБА_9 ) (а.с. 5, 6).

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України.

Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 260, ч. 1 ст. 268 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

ОСОБА_1 просить встановити факт утримання чотирьох неповнолітніх дітей, однак такий факт може мати негативні наслідки для ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як батьків цих дітей.

Таким чином у даній справі наявний спір про право, а саме щодо участі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як одних із батьків, у матеріальному забезпеченні (утриманні) дитини та/або ухиленні від участі у матеріальному забезпеченні/утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 не підлягає установленню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 та постановах Верховного Суду від 02.10.2024 у справі № 333/7023/23, від 18.10.2024 у справі № 613/1674/23.

Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, з огляду на наявний спір про право, заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду. При цьому ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом для вирішення вимог, зазначених у його заяві.

Керуючись ст. ст. 19, 260, 261, 293, 294, 315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст ухвали складено 12.03.2025.

Суддя Вадим КОСОЛАП