Провадження № 22-ц/812/448/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Травкіною В.Р.,

за відсутності сторін належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс»

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Лагодою А.А., дата складання повного тексту не вказана, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (далі ТОВ «Іннова Фінанс») звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 20 лютого 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем укладено договір про надання грошових коштів у позику № в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію».

За умовами договору строк позики складає 360 днів, дисконтна (знижена) процентна ставка - 1,5 %, стандартна - 2,2% на день, фіксована.

Позикодавець свої зобов`язання виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 14000 грн. Однак, відповідач умови договору не виконував і станом на подання позову утворилась заборгованість на суму 100856,00 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14000,00 грн., заборгованість за процентами 86856,00 грн., яка нарахована станом на 28 листопада 2024 року.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість на свою користь, а також витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2025 року позов ТОВ «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволені позову у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог суд першої інстанції, посилаючись на відсутність спору щодо укладення угоди та отримання позичальником коштів, погодився з тим, що зобов`язання, які виникли за таким договором підлягають виконанню на підставі його умов.

При цьому зазначив, що позивач стверджуючи про наявність боргу відповідача перед ним станом на момент подання позову у сумі 100856,00 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14000,00 грн., заборгованість за процентами 86856,00грн., однак не надав суду жодних розрахунків заборгованості, первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по цьому договору, внесення відповідачем коштів на його погашення, дат такого внесення, їх періодичності тощо. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, суд позбавлений можливості перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір.

Викладений у позовній заяві розрахунок заборгованості по вищевказаному договору не є безспірним доказом існування заборгованості та її розміру. Ненадання відповідачем відзиву на позов не дає суду підстав стверджувати про визнання обставин, зазначених в позовній заяві та доведення таких обставин перед судом.

В апеляційній скарзі ТОВ «Іннова Фінанс» вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, а судові витрати покласти на відповідача.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги зазначили, що судом першої інстанції не було враховано наданий позивачем розрахунок заборгованості, наведений безпосередньо у тексті позовної заяви. Наведений позивачем розрахунок заборгованості підтверджений квитанцією до платіжної інструкції №19773-1354-88949196 про видачу коштів за договором про надання грошових коштів у позику № від 20 лютого 2024 року у розмірі 14000 грн, що становить суму тіла кредиту, від якої відповідно до умов підписаного ОСОБА_1 договору проводилось подальше нарахування процентів за користування кредитним коштами, а тому такий розрахунок заборгованості виступає належним та допустимим доказом.

Звертають увагу, що цей розрахунок конкретизований та містить інформацію за усіма складовими, що забезпечує можливість перевірки такого розрахунку судом, та/або у разі незгоди - подання контррозрахунку відповідачем.

Вказують, що жодним нормативно-правовим актом не конкретизовано вимог щодо форми та характеру подання відповідного розрахунку до суду (у тексті позову або окремим документом, а відтак суд при прийнятті рішення не має ставити питання щодо неналежності розрахунку заборгованості лише за невідповідністю на його думку форми вираження такого розрахунку, оскільки об`єктивних законодавчих підстав для цього не передбачено.

Факт видачі кредитних коштів у розмірі 14000 грн. підтверджується платіжною інструкцією №19773-1354-88949196 про видачу коштів за договором про надання грошових коштів у позику № від 20 лютого 2024 року. Та не зважаючи на наявність її у матеріалах справи, судом безпідставно не надано оцінку цьому доказу.

Номер картки, на яку було здійснено перерахування коштів за Договором, в особистому кабінеті Відповідач самостійно додав як таку, на яку бажає отримати кредитні кошти, і саме на цю картку № НОМЕР_1 Відповідачем було отримано суму позики у розмірі - 14 000,00 грн.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення керувався Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» в частині зазначення доказів, якими на його думку підтверджується наявність заборгованості за Договором про надання грошових коштів у позику № від 20 лютого 2024 року, проте процес видачі кредитних коштів Товариством за допомогою платіжного сервісу EasyPay через технологічного партнера ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» здійснюється та регулюється Законом України «Про платіжні послуги».

Оскільки напрямком діяльності ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» є надання населенню фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, видача коштів здійснюється на вже відкритий картковий рахунок Позичальника банком надавачем послуг, тому відкриття окремого рахунку для видачі кредитних коштів Позикодавцем не проводиться.

ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» є небанківським надавачем платіжних послуг (надавач платіжних послуг, що не є банком. До небанківських надавачів платіжних послуг належать надавачі платіжних послуг, перелік яких визначено в пунктах 2-6 частини першої статті 10 Закону України «Про платіжні послуги») згідно Постанови Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017 р. «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», та є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг відповідно п. 5 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про платіжні послуги».

Фінансова установа, що має право на надання платіжних послуг, має право надавати фінансову платіжну послугу за умови включення права на надання такої фінансової платіжної послуги до ліцензії на діяльність такої фінансової установи відповідно до закону з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, а також включення такої особи до Реєстру (ч. 6 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про платіжні послуги»).

Також апелянт звертають увагу суду, що застосовування норм, які регулюють банківську діяльність, під час дослідження доказу перерахування коштів за Договором про надання грошових коштів у позику № від 20.02.2024 р., є некоректним, а тому не має за собою належного підтвердження мотивування судом прийнятого рішення.

Відзив на час розгляду справи апеляційної скарги від відповідача не надходив.

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися.

Позивач при зверненні до суду з апеляційною скаргою просив розглядати справу за відсутності їх представника.

Відповідно до приписів частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

За змістом частини 1,3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів не вбачає підстав для прийняття нового доказу - розширеної роздруківки руху коштів в рамках проведення транзакції за договором №, яка додана позивачем до апеляційної скарги, оскільки цей доказ був відсутні на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, і апелянт не заявляв в апеляційній скарзі клопотання про долучення вказаного доказу, не наведено причини, за яких він не міг надати їх до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 20 лютого 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання грошових коштів у позику №, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ns7wbsd55.

Відповідно до п. 2.2, 2.3 вказаного договору, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним.

Згідно п.2.3, 2.5 зазначеного договору, сума кредиту складає 14000,00грн., строк позики (строк дії договору) становить 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплата процентів визначені в графіку платежів.

Протягом строку дії Договору розмір процентної стави за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для позичальника у випадку та на умовах, визначених в п.2.6.2 Договору та/ або умовами Програми лояльності та або/ за умови Правил та/або умовами окремих акцій та/або умовами індивідуальних пропозицій позичальнику, зокрема у випадку отримання позичальником знижки на стандартну процентну ставку( п.2.6.3).

Так за пунктом 2.6.2 Договору знижена процентна ставка 1.5% в день та застосовується відповідно до умов визначених у цьому пункті Договору.

Якщо позичальник 21.03.2024 року, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, позичальник, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання позичальником умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних( стандартних) умовах, що передбачені цим договоримо та доступні для інших позичальників, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Позичальник погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання позичальником права нам отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміню процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для позичальника, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.

Відповідно до п. 2.10.3 вказаного Договору, денна процентна ставка на дату укладання договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,20 % ( п.2.10.3.1 Договору); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2.14% ( п.2.10.3.2 Договору).

Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника платіжної картки: НОМЕР_2 ….9195 (п.3.1 договору).

У разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених Договором строк виплати якого ще не настав в повному обсязі (п.6.4. договору).

За порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Нарахування неустойки здійснюється Товариством з урахуванням обмежень встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів». Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення позичальником зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаної позичальником за цим Договором (п.7.4., 7.5 Договору).

За пунктом 7.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом в ІКС Товариства відбувається щоденно, починаючи з першого дня надання кредиту до останнього дня надання коштів в кредит за цим Договором.

16 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Контрактовий Дім»( далі - ФК) та ТОВ «Іннова Фінанс» (далі - Клієнт) укладено договір №160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів.

За умовами цього Договору Клієнт доручає ФК за відмовну плату здійснити перекази коштів (платежів) з використанням реєстру виплат на користь Отримувачів відповідно до Правил МПС для сервісів Visa Direct/ Master Card Money Send (пункт 1.1. Договору).

Згідно квитанції до платіжної інструкції №19773-1354-88949196 від 20 лютого 2024 року, ТОВ ФК «Контрактовий дім» за дорученням ТОВ «Іннова Фінанс» 02 червня 2024 року на картковий рахунок НОМЕР_1 було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 14000грн, ІД операції (а.с.26).

Зазначені реквізити банківської карти вказані у анкеті клієнта ОСОБА_1 та співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у договорі № від 20 лютого 2024 року.

Отже, позивачем доведено факт укладення 20 лютого 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 договору надання грошових коштів у позику № в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Позивач надав докази передання грошових коштів ОСОБА_2 , а відтак вправі вимагати їх повернення.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором щодо повернення суми позики та проценти за користування позикою не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за тілом кредиту та за процентами.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, щодо наявності заборгованості та її розміру.

Між тим, з таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивач здійснив неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Отже, у цьому конкретному випадку суд першої інстанції повинен був належним чином дослідити наведений позивачем в позовній заяві розрахунок кредитної заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування.

Разом з тим, як встановлено, заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику від 20 лютого 2024 року № становить 100 856 грн, з яких: 14000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 86856 грн - заборгованість за процентами.

З умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів. Дата повернення кредиту 14 лютого 2025 року.

При цьому заборгованість за процентами вирахувана за наступною формулою 14000 грн. х 2,2% х 282 дні = 86856 грн., що не суперечить умовам договору № від 20 лютого 2024 року, оскільки такі відсотки нараховані протягом строку кредиту.

Отже, розрахунок заборгованості позивачем наведений у позовній заяві, містить усі необхідні її складові - тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами та кількості днів прострочення виконання зобов`язань.

Оскільки матеріали справи не міститься доказів повернення відповідачем ТОВ «Іннова Фінанс» отриманої у позику за вказаним договором суми позики у строки, передбачені договором, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає доведеним розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання грошових коштів у позику № від 20 лютого 2024 року у сумі 100 856 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Іннова Фінанс».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У справі, що переглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують факт виникнення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 лютого 2024 року, не виконання позичальником умов договору, наявність у нього заборгованості у визначеному розмірі. Вказане підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростовано, квитанцією про отримання кредитних коштів. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновок про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, а також те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для захисту порушеного права позивача у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю, колегія суддів вважає безпідставним.

За таких обставин, рішення суду на підставі пунктів 1,4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику від 20 лютого 2024 року № у розмірі 100856 грн, з яких: 14000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 86856 грн - заборгованість за процентами.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача та задоволення позову, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6 056 грн судового збору (2 422,40 грн - за подачу позову + 3 633,60 грн - за розгляд справи в суді апеляційній інстанції.)

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику від 20 лютого 2024 року № у розмірі 100856 (сто тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн, з яких: 14000 ( чотирнадцять тисяч) грн. - заборгованість за тілом кредиту, 86856 (вісімдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн. - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» 6 056 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.