13.03.2025 Провадження по справі № 2/940/44/25
Справа № 940/1286/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 березня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Косович Т.П.

при секретарі Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.06.2017 року, прийняте державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», номер запису про право 20978043, скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5885 га, кадастровий номер :05:005:0016, здійснену 08.06.2017 року, номер запису про речове право 20978043, а також визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку.

В обґрунтування заявленого позову зазначає, що він згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 920706 від 29.10.2012 року є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5885 га, кадастровий номер :05:005:0016, проте дана земельна ділянка 08.06.2017 року державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» зареєстрована за його братом ОСОБА_2 , номер запису про право (в державному реєстрі прав) 20978043. Позивач зазначає, що вказана державна реєстрація права власності була проведена без його заяви та згоди, а отже вінне може вільно володіти та розпоряджатись своєю власністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Порхун О.П. позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що і в позивача, і у відповідача є по земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які межують між собою та які передані в оренду ТОВ «Дібрівка-Агро», а тому, вочевидь, помилка у реєстрації права власності сталася саме при реєстрації права оренди.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав та надав пояснення, аналогічні стороні позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 920706 від 29.10.2012 року є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5885 га, кадастровий номер :05:005:0016, що розташована на території Дібрівської сільської ради Тетіївського району Київської області (а.с. 8).

Проте, згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.07.2024 року, право власності на дану земельну ділянку 08.06.2017 року державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» зареєстровано за ОСОБА_2 , номер запису про право (в державному реєстрі прав) 20978043 (а.с. 9).

Як встановлено в судовому засіданні, дана державна реєстрація права власності на земельну ділянку була проведена без будь-якої правової підстави для такої реєстрації, а отже позивач позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України та положеннями ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. ст. 321 Цивільного кодексу України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

П. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) державний реєстратор , зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідачем ОСОБА_2 як письмовою заявою від 24.10.2024 року, як і в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на майно визнано повністю, при цьому суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності таких обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5885 га, кадастровий номер :05:005:0016, дійсно належить позивачу ОСОБА_1 , а не відповідачу ОСОБА_2 , в зв`язку з чим необхідним є скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.06.2017 року, прийняте державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», номер запису про право 20978043, скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5885 га, кадастровий номер :05:005:0016, здійснену 08.06.2017 року, номер запису про речове право 20978043, а також визнати за позивачем право власності на вищевказану земельну ділянку, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на майно - задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.06.2017 року, прийняте державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», номер запису про право (в державному реєстрі прав) 20978043.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрвоаним в АДРЕСА_1 , на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5885 га, кадастровий номер :05:005:0016, здійснену 08.06.2017 року, номер запису про речове право 20978043.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованим в АДРЕСА_2 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5885 га, кадастровий номер :05:005:0016, що належить йому на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 920706 від 29.10.2012 року.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення : 18.03.2025 року.

Суддя: Т.П.Косович