Єдиний унікальний № 371/1157/24
Номер провадження № 2/371/115/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2025 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Геліч Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Семерей Л.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу у порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягненнят боргу за договором позики,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в загальному розмірі 234980 грн, що складається із заборгованості за позикою 170000 грн. і відсотками в сумі 63750 грн.

В обґрунтування вимог вказано, що ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти, що підтверджується змістом розписки, а саме: 16.02.2022 в сумі 170000 зі сплатою відсотків 15% річних у гривні, щомісячно становить 2125 грн, які сплачуються щомісяця до 16 числа, які є підтвердженням укладення між сторонами

ОСОБА_1 вказує, що оскільки відповідач у добровільному порядку борг не повернув, а термін повернення коштів у розписці вказаний не був, 15.04.2024 звернувся до відповідача з претензією з вимогою повернути у термін до 15.05.2024 борг в сумі 170000 зі сплатою відсотків 15% річних у гривні.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в загальному розмірі 234980 грн, що складається із заборгованості за позикою 170000 грн. і відсотками в сумі 63750 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму 3% річних за період з 15.05.2024 по 11.08.2024, що становить 1230 грн.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Згідно з ухвалою Миронівського районного суду Київської області 19.08.2024 відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 19.09.2024.

17.09.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Підготовче судове засідання 19.09.2024 було відкладене на 07.10.2024 за клопотання представника позивача, оскільки позивачем не було отримано відзив на позовну заяву.

Згідно з ухвалою суду від 07.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 05.11.2024.

Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримував в повному обсязі.

Представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив. Вказав, що борг ним повернуто у повному обсязі. Також надав суду витяги з бухгалтерської програми про перерахунок ОСОБА_1 коштів на загальну суму 14 тисяч грн. Просив відмовити у задоволенні позову.

ІІІ. Обставини встановлені судом та докази на їх підтвердження

Зі змісту розписки, яка долучена до матеріалів справи, вбачається, 16.02.2022 ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 170 000 грн., під 15% річних у гривні (щомісячно 2125 грн.) . Розписка написана власноручно ОСОБА_3 та підписана ним. Оригінал розписки наданий суду позивачем долучений до матеріалів справи.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем отримані, кошти від відповідача у сумі 170000 грн. з виплатою 15 % річних у гривні.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач 15.04.2024 надіслала відповідачу претензію про повернення у термін до 15.05.2024 коштів у розмірі 170000 грн. та 15% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що кошти повернув позивачці у лютому 2023 року. Вважає, що позивач безпідставно повторно намагається стягнути з нього кошти, а складена ним розписка за змістом не є борговою, водночас не заперечив, що кошти взяв у борг. Також надав суду витяги з бухгалтерської програми про перерахунок ОСОБА_1 коштів на загальну суму 14 тисяч грн.

У зв`язку з неповерненням заборгованості позивач також звертався до правоохоронних органів (а.с. 65-71).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положенням статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Законодавець визначив, що розписка позичальника може бути доказом укладення договору позики та його умов.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджуються, як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів дійти відповідних правових висновків.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі ж правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні правові позиції неодноразово висловлювались Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від 19.04.2023 у справі № 755/7216/21, від 29.01.2024 у справі № 704/369/20, від 20.11.2024 у справі № 551/2272/22.

Судова практика зі спірних правовідносин є сталою і змін не зазнавала.

У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14; постанови Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі N 544/174/17, від 20.11.2024 у справі № 551/2272/22).

Звертаючись до суду із позовом про стягнення боргу, ОСОБА_1 , як на доказ підтвердження отримання відповідачем грошових коштів від позивача, посилається на розписку.

Дослідивши зміст долучених до матеріалів справи розписки, також той факт, що відповідач у судовому засіданні не заперечив, що спірні кошти одержав саме у борг, суд вважає, що розпискою підтверджується факт отримання в борг ОСОБА_3 16.02.2022 коштів у сумі 170 000 грн. та сплатити 15 % річних у гривні,

Таким чином, з огляду на те, що судом на підставі змісту розписки, а також позиції відповідача, встановлений факт передачі грошових коштів, суд дійшов висновку про існування між сторонами договірних зобов`язань та укладення договору позики.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач повернув кошти, оригінал боргового документа наданий позивачем та долучений до матеріалів справи, що підтверджує факт невиконання грошового зобов`язання.

Одночасно суд не бере до уваги надані відповідачем у судовому засіданні копії скріншоті в з електронної бухгалтерської програми про перерахунок позивачу коштів на загальну суму 14 000 грн., оскільки зазначені документи не є належними доказами підтвердження фінансових операцій, такі операції підлягають підтвердженню первинними бухгалтерськими документами.

Суд зазначає, що первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відтак непідтвердження платником фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону №996-ХIV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, відповідачем не підтверджено належними доказами перерахунок позивачу суми коштів на загальну суму 14 000 грн.

Судом встановлено, що строк виконання зобов`язання за умовами договору настав з моменту звернення позивача до відповідача про повернення боргу.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за договором позики

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зі змісту представленої розписки вбачається, що між сторонами була досягнута згода, що кошти передаються під сплату відсотків 15% річних у гривні.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема , відшкодування збитків та моральної шкоди.

На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач, отримавши грошові кошти в борг, на вимогу позивача їх не повернув, чим допустив неналежне виконання грошового зобов`язання, що призвело до порушення майнових прав позивача, а відтак на підставі ст. ст. 526, 610, 611, 1047, 1048, 1049 ЦК України з нього на користь позивача підлягає стягненню сума позики разом з відсотками.

Дослідивши зміст заявлених позовних вимог, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача суми нарахованих 3% відсотків за період з 15.05.2024 по 11.08.2024, що становить 1230 грн., задоволенню не підлягає. Так, згідно з п. 18 Прикінцевих перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

V. Висновок по суті спору

Таким чином, за результатами вирішення спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд стягує з відповідача на користь позивача за неналежне виконання грошового зобов`язання 233750 грн заборгованості за договором позики.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.

VІ. Розподіл судових витрат

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 2337,50 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 233 750 (двісті тридцять три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 2337 (дві тисячі триста тридцять сім) 50 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ