печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.

справа 757/51753/24-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

суть спору: про відшкодування моральної та матеріальної шкоди

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року представник позивача звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 241 200,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника; 26 800,00 грн. відшкодування моральної шкоди; 12 540,00 грн. відшкодування витрат на поховання; 40 000, 00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 21 грудня 2023 року водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись в напрямку з с. Білки в напрямку до м. Іршава, будучи в м. Іршава, по вул. Білецькій, на відстані 66 метрів від бетонного знаку "Іршава", керуючи технічно справним автомобілем марки "DACIA SANDERO", р.н. НОМЕР_1 , в сутінки, без опадів, коли дорожнє покриття було вологим, всупереч п.п. 1.5, 2.3, 12.1, 12.3, 12.4 та 1.10 (в частині тлумачення поняття "безпечна швидкість" та "дорожні умови") Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, а саме: не переконався у безпечній швидкості для того, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним автомобіля на праве узбіччя, що призвело до заносу автомобіля і втрати ним керованості, та наступному зіткненню з деревом на правому узбіччі дороги.

Внаслідок даної ДТП пасажир заднього сидіння, вказаного автомобіля, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №111-і від 24.01.2024 року отримав тілесні ушкодження у вигляді лівобічного гемопневмотораксу, часткового розриву стінки правого головного бронху, розриву тканини лівої легені, перелому поперечного відростку справи 1 шийного хребця, перелому поперечного відростку та дуги справа 2 шийного хребця, перелому поперечного відростку справа 3 шийного хребця, що мають ознаки небезпечних для життя тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості слід кваліфікувати, як тяжкі, небезпечні для життя тілесні ушкодження, згідно п. 2.1.3 е, л, о "Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

Причиною смерті ОСОБА_4 стала тупа, поєднана травма хребта, грудної клітини: лівобічний гемопневмоторакс, частковий розрив стінки правого головного бронху, розрив тканини лівої легені, перелом поперечного відростку справа 1 шийного хребця, перелом поперечного відростка та дуги справа 2 шийного хребця, перелом поперечного відростку справа 3 шийного хребця, що призвели до розвитку набряку, набухання головного мозку.

Невиконання водієм ОСОБА_3 пунктів 1.5, 2.3, 12.1, 12.3, 12.4 та 1.10 (в частині тлумачення поняття "безпечна швидкість" та "дорожні умови") ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, які 25.12.2023 року призвели до його смерті.

За фактом ДТП СВ відділення поліції №1 Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області 21.12.2023 р. внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000698.

Вказаний факт підтверджується обвинувальним актом у кримінальному провадженні за обвинувачення ОСОБА_3 , свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 . Серія НОМЕР_2 .

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дружина потерпілого, ОСОБА_1 , зазнала шкоди, у зв`язку з чим виникло право на страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання.

На підставі викладеного, представник позивача просила задовольнити позов та проводити розгляд справи у її відсутність.

Ухвалою судді від 11 листопада 2024 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

04 грудня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач не заперечує з приводу стягнення з останнього понесених витрат на поховання у розмірі 12 540 грн. та моральної шкоди, пов`язаної зі смертю фізичної особи у розмірі 16 080 грн., а уразі надання документів, які підтверджують відсутність батьків у загиблого станом на дату ДТП або ж визнання даного факту судом не заперечують проти стягнення моральної шкоди у розмірі 26 800 грн. Представник відповідача заперечує з приводу стягнення страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, оскільки позивачем не надано доказів факту перебування останньої на утриманні у померлого, а також не надано довідки про доходи померлого годувальника, довідки про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, виданої у визначеному законом порядку.

14 лютого 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій остання підтримала позовні вимоги з наступних підстав.

У відзиві Відповідач посилається на те, що Акт про засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні, засвідчений старостою Виконавчого комітету Білківської сільської ради Пововичем М.М. є не належним доказом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже вищезазначений акт, однозначно стосується предмета доказування, відповідно є належним доказом.

Крім цього, діючою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 березня 2019 року у справі №643/207/16-ц (провадження №61-33638св18) та постанові від 09 грудня 2021 року у справі №455/1255/20 (провадження №51- 3706км21), передбачено, що підпунктом «є» пункту 35.2 статті 35 Закону не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження №61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Окрім того, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є: дружина - ОСОБА_1 ; син - ОСОБА_5 ; син ОСОБА_6 .

Вищенаведені відомості підтверджуються інформаційним листом Залізничного ВДРАЦС у місті Львові, щодо наявності актових записів, додатком до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж333/Д302506 від 14.02.2024 р. "Інформація про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенні до загиблого ОСОБА_4 ", вищезазначені документи було надано до позовної заяви.

Щодо батьків загиблого, то відповідно до листа Залізничного відділу ДРАЦС у місті Львові, народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано 16.11.1955 р. Виконкомом Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області батько- ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_8 .

Смерть ОСОБА_7 зареєстровано 07.08.1971 р. Виконавчим комітетом Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області. Смерть ОСОБА_8 зареєстровано 13.03.1986 р. Виконавчим комітетом Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області.

Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону, становить 26 800,00 грн. (1/3 частки страхового відшкодування).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань не надходило.

З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, 21 грудня 2023 року водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись в напрямку з с. Білки в напрямку до м. Іршава, будучи в м. Іршава, по вул. Білецькій, на відстані 66 метрів від бетонного знаку "Іршава", керуючи технічно справним автомобілем марки "DACIA SANDERO", р.н. НОМЕР_1 , в сутінки, без опадів, коли дорожнє покриття було вологим, всупереч п.п. 1.5, 2.3, 12.1, 12.3, 12.4 та 1.10 (в частині тлумачення поняття "безпечна швидкість" та "дорожні умови") Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, а саме: не переконався у безпечній швидкості для того щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним автомобіля на праве узбіччя, що призвело до заносу автомобіля і втрати ним керованості, та наступному зіткненню з деревом на правому узбіччі дороги.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "DACIA SANDERO", р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ СК "Альфа-Гарант", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217800572 (чинного на дату ДТП, копія витягу з Централізованої бази даних МТСБУ додається до позовної заяви, арк. додатків 3, відомості являються загальнодоступними та розміщені за посиланням: https://policy-web.mtsbu.ua/? SearchType=Contract).

Внаслідок даної ДТП помер пасажир заднього сидіння вказаного автомобіля, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Причиною смерті ОСОБА_4 стала тупа, поєднана травма хребта, грудної клітини: лівобічний гемопневмоторакс, частковий розрив стінки правого головного бронху, розрив тканини лівої легені, перелом поперечного відростку справа 1 шийного хребця, перелом поперечного відростка та дуги справа 2 шийного хребця, перелом поперечного відростку справа 3 шийного хребця, що призвели до розвитку набряку, набухання головного мозку.

Позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 , що підтверджується листом від 23 березня 2024 року залізничного відділу ДРАЦС у місті Львові Західного міжрегіонального управління МЮ.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Представник відповідача у відзиві частково визнала позовні вимоги, а саме відповідач не заперечує з приводу стягнення з останнього понесених витрат на поховання у розмірі 12 540 грн. та моральної шкоди, пов`язаної із смертю фізичної особи у розмірі 16 080 грн., а у разі надання документів, які підтверджують відсутність батьків у загиблого станом на дату ДТП або ж визнання даного факту судом також щодо стягнення коштів не заперечує у розмірі 26 800 грн.

Судовим розглядом встановлено, що позивач понесла витрати на поховання потерпілого у розмірі 12 540,00 грн., що підтверджується товарним чеком та накладною від 24 грудня 2023 року.

Згідно з частиною першою статті 1201 ЦК особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Отже, суд вважає, що стороною позивача доведено суму витрат на поховання у розмірі 12 540,00 грн.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно з пунктами 35.1, 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Враховуючи вищезазначене, обов`язку позивача надавати інформацію про дітей загиблого ОСОБА_4 , його батьків на момент смерті у шлюбі Законом не передбачено.

Окрім того, відповідно до листа Залізничного відділу ДРАЦС у місті Львові, народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровано 16.11.1955 р. Виконкомом Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, батько- ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_8 . Смерть ОСОБА_7 зареєстровано 07.08.1971 р., Виконавчим комітетом Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області. Смерть ОСОБА_8 зареєстровано 13.03.1986 р. Виконавчим комітетом Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області.

Отже, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є: дружина - ОСОБА_1 ; син - ОСОБА_5 ; син ОСОБА_6 .

Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону, становить 26 800,00 грн. (1/3 частки страхового відшкодування).

Таким чином, у відповідача виник обов`язок по виплаті страхового відшкодування позивачу ОСОБА_1 , як дочці загиблої від ДТП особи.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону, становить 26 800,00 грн. (1/3 частки страхового відшкодування).

Що стосується вимог про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Із змісту вищезазначеної норми вбачається, що право на відшкодування шкоди має особа, яка перебувала на утриманні у особи, що загинула (або мала право перебувати на її утриманні). Разом з тим, у даній нормі міститься вказівка на умови, за яких особа набуває відповідне право та строк протягом, якого має здійснюватися відшкодування, в залежності від того, до якої категорії відноситься особа, що перебувала на утриманні (дитина, чоловік, дружина, особа з інвалідністю тощо). Водночас, даний перелік не встановлює коло осіб, які автоматично вважаються такими, що перебували на утриманні у потерпілої особи.

Ст. 1200 ЦК України прямо встановлені наступні умови, за яких особа набуває право на отримання відшкодування, а саме: непрацездатність особи; факт перебування особи на утриманні у загиблого (або наявність такого права).З аналізу даної статті вбачається, що ці дві умови повинні мати місце одночасно, тобто один лише факт непрацездатності особи не є достатньою підставою для здійснення їй відшкодування в порядку ст. 1200 ЦК України.

Згідно правових висновків, які містяться у постанові Верховного Суду по справі № 165/325/17 (провадження № 61-11674св18) від 18 квітня 2018 року: «Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № б «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо.

У постанові Верховного Суду по справі № 301/160/17 (провадження № 61- 28415св18) від 10 жовтня 2018 року, зазначено: «право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом».

На підтвердження факту того, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні загиблого ОСОБА_4 , позивачка надає акт про засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні від 14 лютого 2024 року, виданий старостою Луківського старостинського округу Поповичем М.М. , довідку про доходи від 04.03.2024 року за №711722, відповідно до якої ОСОБА_1 отримує пенсію, сума якої за період з 01.04.2023 року по 01.12.2023 року становить 3737,31 грн. щомісячно.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо.

Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» затверджено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з 01 січня у розмірі 2093 грн.

Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» затверджено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з 01 січня у розмірі 2361 грн.

Таким чином, дохід ОСОБА_1 більший за прожитковий мінімум, і фактично пенсія була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування.

Відповідно до вимог ст.38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з твердженням відповідача і зазначає, що надані ОСОБА_1 документи не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 77 та 78 ЦПК України, які б підтверджували факт перебування останньої на утриманні у загиблого ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки, позивач звільнена від оплати судового збору при поданні позовної заяви на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», то, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог необхідно стягнути з відповідача у користь держави судовий збір у розмірі 393,34 грн.

Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги від 01 січня 2024 року; витягом з вищевказаного договору, додатком до договору від 15 лютого 2024 року, детальним розрахунком робіт від 14 березня 2024 року, з якого вбачається, що вартість наданих послуг становить 40 000 грн.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позову ОСОБА_1 , судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 5 609,18 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 26800 (двадцять шість тисяч вісімсот) гривень.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за витрати на поховання в розмірі 12540 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок) гривень.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 609 грн. 18 коп.

В решті вимог позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь держави судовий збір в розмірі 393 грн. 34 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (бульв. Л. Українки, 26, м. Київ, 01133, ).

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2025 року.

Суддя О.Л. Бусик