Справа № 692/216/25
Провадження № 2-н/692/12/25
У Х В А Л А
12 березня 2025 року с-ще Драбів
Суддя Драбівського районного суду Черкаської області Левченко Л.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,
ТОВ «Черкасиенергозбут» звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 2085,32грн., інфляційних втрат - 262,99грн. та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 74,22грн. та витрат на здійснення робіт з припинення електроживлення в розмірі 337,08 грн.
Розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суддя приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються, в тому числі, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.
У заяві ТОВ «Черкасиенергозбут» зазначає, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії. Заявник зазначив, що відсутність письмово оформленого договору не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Проте основною підставою, що дає змогу розглядати справи у наказному провадженні, є наявність між сторонами договору у письмовій чи електронній формі. Ч.3 ст. 639 ЦК України трактує письмову форму договору як таку, що повинна бути підписана сторонами, і даний факт пов`язується з моментом укладення цього договору. Так і електронний договір повинен бути підписаний сторонами. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Проте, як вбачається з додатків доданих до заяви про видачу судового наказу, письмового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який би був підписаним обома сторонами, заявником не додано, чим не дотримано вимог які дають можливість суду розглянути питання щодо винесення судового наказу.
Окрім того, вимога про стягнення витрат на здійснення робіт з припинення електроживлення не належить до вимог, за якими може бути видано судовий наказ відповідно до п.3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.
Також заявник, звертаючись до суду з вказаним наказом зазначає про наявність у боржників заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 2085,32 грн. за об`єктом побутового споживання за адресою: АДРЕСА_1 ., о/р № НОМЕР_1 , яка виникла за період з 01.12.2021 по 29.02.2024.
Суд звертає увагу, що заявник просить стягнути заборгованість, та вказує, що вона виникла у боржника ОСОБА_1 за об`єктом споживання АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_2 . У той же час розрахунок заборгованості проведено щодо споживача ОСОБА_2 .
Рахунок за спожиту електричну енергію стосується об`єкта поживання з о/р НОМЕР_2 : АДРЕСА_1 , де відповідальною особою вказаний ОСОБА_2 , в той же час у даних комерційного обліку щодо ОСОБА_2 адреса об`єкта поживання сказана: АДРЕСА_2 та зазначено той же особовий рахунок.
Так само з реєстру споживачів вбачається, що було припинено електроживлення ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .
Таким чином матеріали справи містять суперечливі відомості про адресу об`єкта споживання з особовим рахунком НОМЕР_2 і не підтверджено правомірність нарахування заборгованості за спожиту електроенергію за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно відповіді на запит суду відділу «ЦНАП» виконавчого комітету Зорівської сільської ради № 15/14-51 від 10.03.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно наявної у матеріалах справи відповідь № 39/14-51 від 08.11.2024 відділу «ЦНАП» виконавчого комітету Зорівської сільської ради ОСОБА_4 помер, за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 . Однак відомостей про дату смерті ОСОБА_4 , як і про дату реєстрації місця проживання ОСОБА_1 не надано.
Тому суд приходить до висновку, що заявник не підтвердив належним чином та належними і допустимими доказами обставин виникнення заборгованості та її розміру за об`єктом комерційного обліку: АДРЕСА_1 , та обов`язку у ОСОБА_1 по сплаті послуг по постачанню електричної енергії за вказаним об`єктом споживання за зазначений у розрахунку період.
Згідно п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Таким чином, беручи до уваги те, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам 163 ЦПК України, у видачі судового наказу слід відмовити.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
Керуючись ст.ст. 160, 161, 163, 165, 166 ЦПК України, суддя
Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п?ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.О. Левченко