Справа № 2-н-491/07
УХВАЛА

11.03.2025 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді Шевченко І.М.

з участю секретаря Мишевець Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький справу скаргою ОСОБА_1 , стягувач: ЗАТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо зняття арешту на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою, в якій просить поновити строк на оскарження бездіяльності державного виконавця та зобов`язати Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження № 6582922, виданий 24.10.2008 року.

Скаргу мотивує тим, що 24.10.2008 року він отримав від Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 6582922 на підставі судового наказу № 2-н-491 від 10.10.2002 року. 06.03.2009 року він отримав постанову від Ленінського ВДВС Кіровоградською МУЮ про зняття арешту з майна в зв`язку з помилково накладеним арештом.

Йому на праві приватної спільної сумісної власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . Також власниками вказаної квартири рівних частках є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Право власності нами набуте на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 31.12.1999 року Кіровоградською міською радою, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядженням від 31.12.1995 року № 29762.

19.08.2024 року він дізнався, що арешт державним виконавцем не знято, атому він вимушений звернутись в суд із даною скаргою та посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити скаргу.

Ухвалою від 29.08.2024 року відкрито провадження у справі вказаною cкаргою, призначено судове засідання.

20.09.2024 року суб`єктом оскарження подано відзив на скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні.

24.10.2024 року представником скаржника подано клопотання про заміну адреси стягувача та витребування доказів.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, надали суду заяви про розгляд справи без їх присутності, за таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення вимог скарги.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . Також власниками вказаної квартири рівних частках є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Право власності нами набуте на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 31.12.1999 року Кіровоградською міською радою, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядженням від 31.12.1995 року № 29762.

Судом також встановлено, що на примусовому виконанні у Ленінському ВДВС Кіровоградського МУЮ, правонаступником якого є Подільський відділ держаної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства (м. Одеса) перебував судовий наказ № 2-н-491 від 10.10.2007 року, виданий Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» у сумі 5 404,49 грн. та судового збору 42,02 грн., АСВП:6582922.

12.03.2008 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і в ході здійснення виконавчих дій з`ясовано, що за боржником на праві власності зареєстроване нерухоме майно, а саме 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 31.01.2025 року № 20.1.0.0.0/7-250122/14756-БТ на запит суду по клієнту ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 станом на 29.01.2025 року заборгованість відсутня.

На момент розгляду скарги стосовно ОСОБА_1 відсутні відкриті виконавчі провадження.

Згідно з вимогами статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (надалі Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 6 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями ст. 11 вказаного Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ст. 40 ч.1 та ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У тому випадку, коли виконавець, зокрема, під час відкриття виконавчого провадження, виконав вимоги ст. 56 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо накладення арешту на майно (кошти) боржника, то під час закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, виконавець зобов`язаний застосувати положення ст. 40 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа повинен зазначити про зняття арешту з майна (коштів).

Державним виконавцем порушено права скаржника, оскільки на примусовому виконані відсутні відкритті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , а наявний арешт майна перешкоджає власнику вільно ним користуватися.

Частиною першою статті 16 ЦК України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Постановою Верховного Суду від 24.05.2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) установлено, що якщо позивач є боржником у виконавчому провадженні то він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

При цьому, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави для визнання дій чи бездіяльності державного виконавця неправомірними, але зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. ст. 447-453 Цивільного процесуального Кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач: ЗАТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо зняття арешту на нерухоме майно задовольнити.

Зобов`язати Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження № 6582922, виданий 24.10.2008 року.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко