ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 766/9397/24
Номер провадження: 22-ц/819/209/25
Головуючий у першій інстанції Шестакова Я.В.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів Базіль Л.В.,

Приходько Л.А.,

секретар Андреєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні апеляційну скаргу Управління освіти Херсонської міської ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заробітної плати,

встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діяла адвокат Біла Тетяна Володимирівна, звернувся до суду з позовом до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що до повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну він працював охоронцем в Херсонському закладі дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради. В період окупації міста Херсона виконував свої обов`язки відповідно до посадової інструкції, однак заробітної плати з серпня 2022 року по 30 грудня 2022 року не отримував, а 30 грудня 2022 року його поставлено до відома, що наказом від 30.12.2022 року №5 дію укладеного з ним трудового договору призупинено.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленим у справі №521/5016/23 12 вересня 2023 року, яке набрало законної сили 23.04.2024 року, наказ Херсонського дошкільного закладу дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради від 30.12.2022року №5 «про призупинення дії трудових відносин» в частині призупинення трудових відносин із ним, ОСОБА_1 , скасовано, суд стягнув з Управління освіти Херсонської міської ради на користь позивача заробітну плату за період з серпня по грудень 2022року у розмірі 33 500грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу з січня 2023 року по лютий 2023 року в розмірі 13 400грн.

Посилаючись на те, що оскільки наказ про призупинення дії трудового договору скасований, відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2023 року по 01.09.2023року, а також з моменту ухвалення судового рішення (12.09.2023року) у справі №521/5016/23 виплачувати заробітну плату, однак свого обов`язку не виконує, позивач просив суд стягнути з Управління освіти Херсонської міської ради, яке є розпорядником бюджетних коштів у спірних правовідносинах, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2023року по 01.09.2023року у розмірі 40 200грн, а також заробітну плату за період з 01.09.2023року по 01.06.2024 року в розмірі 64 100грн та судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд стягнув з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2023року по 01.09.2023 року у розмірі 40 200грн, зазначивши, що він обрахований без віднімання сум податків та зборів, та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд здійснив розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20коп.

В апеляційній скарзі Управління освіти Херсонської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Скарга мотивована тим, що при вирішенні спору, що виник між сторонами, судом неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема не враховано, що в Україні на час призупинення дії укладеного з позивачем трудового договору і до сьогоднішнього дня діє воєнний стан, в період якого Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності. Приписами наведеного Закону передбачено, що на час призупинення дії трудового договору за працівником зберігається робоче місце, сам договір не припинений, а відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

На думку скаржника, судом першої інстанції неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи та необґрунтовано не взято до уваги, що наказ про призупинення дії трудового договору із позивачем видано саме на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» із покладенням обов`язку відшкодувати позивачеві заробітну плату за рахунок держави-агресора. Скаржник вважає, що суд першої інстанції проігнорував вказану норму права, не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17.04.2024 року у справі №933/411/22, та поклав обов`язок сплати середнього заробітку на користь ОСОБА_1 на Управління освіти Херсонської міської ради, яке не є роботодавцем для позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Негуляєв М.А., викладені в ній доводи не визнав, зазначивши про безпідставність посилання відповідача на необхідність покладання відповідальності на державу-агресора та відсутність правовідносин між сторонами. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням встановлених судом обставин, приймаючи до уваги регламентовані законодавством України положення щодо необхідності захисту трудових прав громадян, а також приписи статті 235 КЗпП України, частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» та статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2023року по 01.09.2023 року у розмірі 40 200грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заробітної плати за період з 01.09.2023року по 01.06.2024року, суд врахував, що позивач приступив до виконання своїх обов`язків у травні 2024 року, а у зазначений ним період, з 01.09.2023року по 01.06.2024року, фактично не працював, тому його вимога про стягнення саме заробітної плати задоволенню не підлягає.

Із змісту апеляційної скарги встановлено, що доводи апеляційної скарги стосуються висновків суду першої інстанції в частині ухваленого рішення про стягнення з відповідача (скаржника) на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В процесі розгляду справи суд встановив, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленим 12.09.2023 року у справі №521/5016/23, встановлено, що ОСОБА_1 до повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну працював сторожем в Херсонському закладі дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради. В період окупації міста Херсона виконував свої обов`язки відповідно до посадової інструкції.

З серпня 2022 року по 30.12.2022 року не отримував заробітної плати, а 30.12.2022 року через мобільний додаток «Вайбер» отримав наказ Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради від 30.12.2022 року за № 5 «Про призупинення дії трудових відносин», зі змісту якого вбачається, що трудові відносини між Херсонським закладом дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради та ОСОБА_1 з 30.12.2022 року призупинено до прийняття рішення про скасування призупинення трудового договору. Підставою для призупинення дії трудових відносин зазначено статтю 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року, у зв`язку із здійсненням пропаганди у закладі освіти з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, відкритим схилянням працівників закладу до роботи на окупаційну владу, встановленню та підтриманню окупаційного режиму.

Керуючись частиною четвертою статті 82 ЦПК України, суд вважав наведені вище обставини такими, що не потребують доказування.

Крім того із матеріалів справи слідує, що учасниками справи ці обставини визнаються та не спростовуються.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленим 12.09.2023 року у справі №521/5016/23, позовні вимоги ОСОБА_1 до Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради, Управління освіти Херсонської міської ради, ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Скасовано наказ Херсонського закладу дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради від 30.12.2022 року за № 5 «Про призупинення дії трудових відносин» в частині призупинення трудових відносин з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ).

Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ) заробітну плату за період з серпня 2022 року по грудень 2022 року у розмірі 33 500 (тридцять три тисячі п`ятсот) грн.

Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з січня 2023 року по лютий 2023 року в розмірі 13 400 (тринадцять тисяч чотириста) грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23.04.2024 року зазначене рішення Малиновського районного суду м. Одеси в частині стягнення заробітної плати та середнього заробітку залишено без змін.

Наказом Херсонського закладу дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради від 09.05.2024 року дія укладеного із позивачем трудового договору відновлена та фактично останній приступив до виконання своїх обов`язків у травні 2024 року, що підтверджується графіками та наказми, наданими представником відповідача.

Суд першої інстанції, установивши, що дії роботодавця щодо призупинення дії укладеного із позивачем трудового договору, незаконність яких встановлена рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленим 12.09.2023 року у справі №521/5016/23, позбавили останнього можливості працювати, з врахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування до аналогічних правовідносин статті 235 КЗпП України, зробив висновок про наявне у ОСОБА_1 право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 01.03.2023 року по 01.09.2023року.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

За приписами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу .

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 731/115/20 (провадження № 61-15526св20) викладено висновок про те, що передбачений статтею 21 КЗпП України обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи покладено на роботодавця. Згідно із приписами статті 80 Цивільного кодексу України юридична особа наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю та може бути позивачем та відповідачем у суді. У відповідності до положень статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

У постанові від 04 березня 2020 року у справі № 401/3088/17 (провадження № 61-44227св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що «згідно зі статтею 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір».

До аналогічного висновку щодо належного відповідача у спірних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №733/1093/21, провадження № 61-5550св22, зазначивши у постанові від 07.03.2022 року про те, що при вирішенні спору апеляційний суд не врахував, що позивачка перебувала у трудових відносинах із Більмачівською гімназією Ічнянської міської ради і саме на Більмачівську гімназію Ічнянської міської ради як роботодавця покладено передбачений статтею 21 КЗпП України обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату, в тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу, незалежно від того, що фінансове забезпечення закладу освіти і виплату заробітної плати покладено на відділ освіти Ічнянської міської ради.

Всупереч вимогам наведених норм матеріального права та висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні відповідних норм права до спірних правовідносин, суд першої інстанції безпідставно поклав на визначеного позивачем відповідача-Управління освіти Херсонської міської ради обов`язок відшкодувати втрачений ним заробіток, в той час як роботодавцем за укладеним із ОСОБА_1 трудовим договором є Херсонський заклад дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради, який приймав рішення щодо призупинення трудового договору і, який, маючи статус юридичної особи, і повинен виплатити працівникові середній заробіток за час вимушеного прогулу при наявності для цього передбачених законом підстав.

Херсонський заклад дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради до участі в справі залученим не був.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає довід апеляційної скарги в частині пред`явлення ОСОБА_1 позову до неналежного відповідача обґрунтованим, в зв`язку з чим ухвалене судом рішення є таким, що підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, зважаючи на те, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог є пред`явлення прозову до неналежного відповідача, колегія суддів не наводить мотивів прийняття або відхилення інших арґументів, викладених відповідачем в апеляційній скарзі, оскільки обставини, які мають значення для цієї справи, підлягатимуть дослідженню та встановленню судом у разі пред`явлення аналогічних вимог до належного відповідача.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідком перегляду судового рішення в апеляційному порядку у задоволенні позову відмовлено, підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодування на користь держави судового збору, який підлягав сплаті позивачем при поданні позовної заяви, а також для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору у цій справі, за приписами частини сьомої статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені Управлінням освіти Херсонської міської ради на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 1 816,80грн, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний су

постановив:

Апеляційну скаргу Управління освіти Херсонської міської ради частково задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Судові витрати, понесені Управлінням освіти Херсонської міської ради на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 1 816,80грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді Л.В.Базіль

Л.А.Приходько

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року

Суддя Л.В.Пузанова