Справа № 723/939/23
Провадження № 2/723/491/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернiвецької областi в складi

головуючого суддi Якiвчика I.В.

при секретарi Крупчак М.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сторожинецької міської ради та ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про визнання права власності

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд iз позовною заявою до Сторожинецької міської ради та ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про визнання права власності, посилаючись на те, що 22 кевітня 2020 року вона звернулась до Сторожинецького районного суду Чернівецької області з позовом та просила суд скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане 16 траня 1989 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори в частині оформлення права власності на житлового будинку літ.»А», сараїв літ. «Б.В.Г.», криниці № 1, огорожі № 2, що по АДРЕСА_1 та ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на вказане майно, мотивуючи свої вимоги тим, що спірний будинок входить до майна колгоспного двору і вона вважала, що частка в будинку належить їй, як5 члену колгоспного двору.

В задоволенні її позову суд відмовив рішенням від 19.10.2020 року, яке змінено постановою Чернівецького апеляційного суду від 19.02.2021 року в мотивувальній частині рішення.

Однак позивач, не зважаючи на вказані судові рішення, вважає що вона має право на вказане будинковолодіння виходячи з того, що її батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . При цьому 31 березня 1950 року ОСОБА_5 на підставі рішення народного суду м. Сторожинець від 17 жовтня 1949 року отримав свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на будівлю та сараї які знаходились по АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьоко помер і після його смерті відкрилась спадщина за законом на вказане майно. Позивач провела похорони свого батька та вступила в управління спадковим майном, а саме отримала у володіння оригінал свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на будівлю для того, щоб в будь-який час оформити належний їй спадковий будинок, а її мати ОСОБА_6 продовжила проживати в даному будинку та в подальшому 13 червня 1986 року склала на доньку позивача (тобто на свою онуку) заповіт в якому заповіла їй спірне майн, яке належало ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке було видане Сторожинецьким міськвиконкомом 12 липня 1979 року і зареєстрованим Чернівецьким ОБТІ 12 липня 1979 року в книзі № 4 реєстровий номер 816, стор. 26.

Однак оскільки вона прийняла спадщину після смерті свого батька, який був одноособовим власником спірного будинку, який не відносився до категорії колгоспних дворів, а доказів того що батько та мати одружені, то саме вона є спадкоємцем майна свого батька.

Вважає що рішення виконкому Сторожинецької міської ради народних депутатів № 11 від 09 липня 1979 року, яким її маму ОСОБА_6 визнано головою колгоспного двору по АДРЕСА_1 є незаконним, оскільки доказів належності цього двору до числа колгоспних немає.

Також вважає, що свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, яке видане Сторожинецьким міськвиконкомом 12 липня 1979 року, зареєстроване Чернівецьким ОБТІ 12 липня 1979 року в книзі № 4 реєстровий номер 816, стор. 26, яким було посвідчено право власності її матері ОСОБА_6 на спадкове майно та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 травня 1989 року № 894, яким у власність її доньки ОСОБА_4 перейшло спірне майно - є недійсними так як тільки вона є спадкоємцем майна батька, а відповідно єдиним власником цього майна.

В судовому засiданнi позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Сторожинецька міська рада, як відповідач по справі просила позов розглянути без участі їх представника. Прийняття остаточного рішення залишили на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила позовні вимоги позивача посилаючись на наявність аналогічного рішення Сторожинецького районного суду з питань позову та на пропуск строку позовної давності, наслідки спливу якої просила застосувати, подавши письмову заяву про це.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд на підставі встановлених фактичних обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин знаходить, що вимоги позову задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2021 року, на яке також посилається і позивач, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно колгоспного двору, скасування частково свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Апеляційним судом при цьому встановлено, що майно по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ «А», сараїв літ. «Б», «В», «Г», криниці № 1 огорожі № 2.

Батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

31 березня 1950 року ОСОБА_5 на підставі рішення народного суду м. Сторожинець Чернівецької області від 17 жовтня 1949 року отримав свідоцтво № НОМЕР_1 про право на будівлю, відповідно до якого йому на праві власності належав житловий будинок та сараї. Однак з даного Свідоцтва не вбачається, що нерухоме майно знаходиться по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Рішенням № 11 виконкому Сторожинецької міської ради народних депутатів від 09 липня 1979 року за заявою ОСОБА_6 виконком міської ради народних депутатів вирішив призначити ОСОБА_6 головою колгоспного двору будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 .

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16 травня 1989 року підтверджено, що за заповітом, посвідченим Сторожинецькою державною нотаріальною конторою 13 червня 1986 року і зареєстрованим в реєстрі під № 998 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_7 , яка проживає у АДРЕСА_3 . Вказане майно належало ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Сторожинецьким міськвиконкомом 12 липня 1979 року, зареєстрованим Чернівецьким ОБТІ в книзі № 4 реєстровий № 816, стор. 26.

За правилами ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином встановлені постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2021 року обставини, не можуть доказуватися знову при розгляді дійсної справи, як щодо осіб позивача та відповідача так і щодо спадкодавця ОСОБА_6 .

Посилання позивача на те, що в даний час не підтверджено що спірне господарство відносилося до категорії колгоспного двору не має правового значення, для вирішення цієї справи оскільки такі обставини також знайшли своє підтвердження в зазначеній постанові Чернівецького апеляційного суду, а оскільки позивач не оспорює обставин щодо двору колгоспного в якому проживав її батько, а навпаки стверджує, що даний двір не відносився до суспільної групи господарства колгоспних дворів то вимоги про незаконність і скасування рішення виконкому Сторожинецької міської ради народних депутатів № 11 від 09 липня 1979 року, яким її маму ОСОБА_6 визнано головою колгоспного двору по АДРЕСА_1 є безпідставні

.

Крім цього така вимога не відповідає іншим вимогам позивача, які не пов`язуються із спадщиною в колгоспному дворі, а відповідно вказана вимога є зайвою та по суті неправильно обраним способом захисту, а тому задоволенню не підлягає.

Також знайшли своє підтвердження встановлений постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2021 року факт не проживання позивача ОСОБА_1 з моменту народження і до дня смерті ОСОБА_6 в спірному житловому господарстві, ведення спільного господарства і утримання будинку, оскільки такий факт в суді було спростовано так як він суперечив іншій встановленій судом інформації про не проживання ОСОБА_1 в спірному житловому будинку і не реєстрацію місця проживання в ньому.

Із ксерокопії паспорта ОСОБА_1 який вона надала суду (а.с.78) вбачається, що її місце реєстрації в АДРЕСА_3 з 01.07.1977 року.

Батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.21), тобто в той час коли ОСОБА_1 вже зареєструвала своє місце проживання за адресою відмінною від місця проживання батька.

Таким чином повідомлена позивачем інформація про вступ в управління спадковим майном так як проживала з народження і до смерті своєї матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.32)

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Заяву до державної нотаріальної контори Білак Л.М. після смерті свого батька і протягом наступних шести місяців, не подавала. Жодних дій, які б свідчили про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном не вчиняла. В будинку не проживала, утримання будинку не здійснювала, спільно ні з ким господарство не вела та не розпоряджалась спадковим майном, що достовірно встановлено постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2021 року.

На думку суду, наявність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності ОСОБА_5 на будівлю житлового будинку і двох сараїв, що по АДРЕСА_4 , видане на підставі рішення народного суду 2-го участка м. Сторожинець Чернівецької області від 17.10.1949 року, ніяким чином не свідчить про фактичний вступ позивача в управління і володіння спадковим майном, яке розташоване по АДРЕСА_1 , оскільки таке твердження могло би бути тільки припущенням, а доказування за правилами ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

З цього приводу, позивач ОСОБА_1 дала згоду на допит її в якості свідка але присягнувши говорити суду правду нічого не приховуючи і не спотворюючи, одразу ж відмовилась давати показання, що суд прийняв, дотримуючись прав її як свідка.

Таким чином жодних доказів прийняття спадщини після смерті свого батька позивач не надала.

Оспорюючи свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, яке видане Сторожинецьким міськвиконкомом 12 липня 1979 року, зареєстроване Чернівецьким ОБТІ 12 липня 1979 року в книзі № 4 реєстровий номер 816, стор. 26, яким було посвідчено право власності її матері ОСОБА_6 на житловий будинок із трьома сараями, криницею і огорожею, що по АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 травня 1989 року № 894, яким у власність її доньки ОСОБА_4 перейшло спірне майно - є недійсними так як тільки вона є спадкоємцем майна батька, а відповідно єдиним власником цього майна, позивач не врахувала, що в суді не було доведено, що майно її батька, що по АДРЕСА_4 , яке складається із житлового будинку і двох сараїв є майном яке успадковано її донькою ОСОБА_4 по заповіту ОСОБА_6 і яке знаходиться по АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку трьох сараїв, криниці та огорожі.

В позові та наданих доказах до нього позивач стверджує, що даказів перейменування хутора Великі Лисківці на вул. Вінницьку не має, а відповідно, в суді не підтверджено, що спадкове майно батька позивача та спадкове майно після смерті матері позивача є одне і те ж саме майно, що свідчить про безпідставність позову в частині також і інших позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

З огляду на безпідставність позовних вимог суд не застосовує наслідки спливу строку позовної давності і не мотивує їх застосування.

На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року та керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 83, 260, 261, 268, 273, 354 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сторожинецької міської ради та ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про визнання права власності - відмовити за їх безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення складено 12 березня 2025 року та проголошено о 9,00 годині.

Суддя Сторожинецького

районного суду Іван ЯКІВЧИК