Провадження № 2/185/87/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Рожкової А.О., позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника відповідачів ОСОБА_5 , третьої особи ОСОБА_6 , представника третьої особи - адвоката Шчекіч І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу ЄУ № 185/10358/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нижник Анжеліка Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним правочином, застосування наслідків договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

1.Описова частина.

Рух справи. Короткий зміст позовних вимог. Позиція позивача.

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нижник Анжеліка Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним правочином, застосування наслідків договору дарування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.08.1995 йому та відповідачам належало по частці кожному квартири АДРЕСА_1 . В липні 2014 року сторони домовились, що позивач отримає безоплатно у власність інші частки зазначеної квартири і стане власником цілої квартири. За сприяння та той час дружини позивача ОСОБА_6 було проведено ряд підготовчих дій щодо угоди. 26 липня 2014 року за сприяння третьої особи сторони уклали у нотаріуса договір купівлі-продажу зазначеної квартири, за яким кожен з них відчужив, належну йому 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 . Однак воля сторін була направлена на інше. Позивач бажав безоплатно отримати в особисту власність цілу квартиру, а відповідачі бажали передати безоплатно свої частки позивачу. За умовами договору позивач мав сплатити відповідачам 111 716 грн за їх частки в квартирі, однак, жодних грошових коштів позивач не сплачував. Воля позивача була направлена на укладення договору дарування. Укладення договору купівлі продажу було спрямовано на приховування договору дарування з метою зменшення розміру оподаткування для відчужувачів, а саме ухилення від сплати податку на доходи фізичних осіб. Так як в разі укладення договору дарування необхідно було б сплачувати податок на доходи фізичних осіб оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є родичами.

Враховуючи наведене, з посиланням на вимоги чинного законодавства, просить суд визнати договір купівлі-продажу частки квартири, укладений 26 липня 2014 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Нижник А. М., реєстровий номер 681, щодо 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, удаваним, а саме договором дарування часток зазначеної квартири.

03.10.2023 ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін.

21.12.2023 позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої на позовних вимогах він наполягає, просить задовольнити.

Ухвалою суду від 07.02.2024 витребувано докази по справі.

Ухвалою від 25.03.2024 у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа відмовлено.

Позивач, в тому числі допитаний як свідок, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, надав пояснення відповідно до обставин, викладених в позові. Зазначив, що гроші за спірним договором купівлі продажу не передавались. Спірна квартира АДРЕСА_1 була власністю його та його колишньої дружини ОСОБА_2 та їх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а проживав в ній він та його на той час дружина ОСОБА_6 . Щоб не жити в квартирі колишньої дружини вирішили оформили квартиру на нього. Гроші за частки спірної квартири він сплатив колишній дружині ОСОБА_2 за 10 років до спірної угоди, десь через місяць після розірвання нею шлюбу. А вже під час проживання з дружиною ОСОБА_6 постало питання переоформити квартиру, вона була ініціатором угоди, домовлялась з нотаріусом, робила оцінку квартири. Саме ОСОБА_6 сказала, що вигідніше буде укласти договір купівлі продажу щоб не сплачувати податки. Нотаріус при оформленні угоди сказав, що гроші це формальний момент. На момент оформлення угоди у нотаріуса він знав що укладає договір купівлі продажу щоб уникнути податків, норми закону нотаріус роз`яснював, він нотаріусу не казав, що хоче укласти договір дарування. Наслідків укладання договору купівлі продажу він не розумів, хоча знав, що майно набувається у шлюбу зі ОСОБА_6 і є спільним майном подружжя. В 2022-2023 роках розглядалась справа № 185/7362/22 про визнання спірного договору від 26.07.2014 недійсним, де він був відповідачем, з мотивів того, що спірний договір на думку сторін був спадковим договором, і вони всі думали, що укладають спадковий договір. На час розгляду справи № 185/7362/22 він думав, що укладав спадковий договір, а вже на стадії апеляційного розгляду справи № 185/7362/22, після отримання рішення апеляційного суду з відмовою в позові він зрозумів, що укладав не спадковий договір, а договір дарування, та тому звернувся з цим позовом до суду.

Позиція відповідачів.

Відзив відповідачі не подавали.

В судовому засіданні представник відповідачів адвокат Кравченко Є.М. позовні вимоги визнав в повному обсязі, вважає, що позов підлягає задоволенню, так як гроші за квартиру не передавалась, договір є удаваним, насправді укладався договір дарування. Позиція відповідачів така ж як у позивача, але вважає, що є спір про право, так як укладався не договір купівлі продажу, а договір дарування. На зараз квартира подарована дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вони є власниками.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 , допитаний в тому числі в якості свідка, позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити. Зазначив, що була угода купівлі продажу спірної квартири, ініціаторами угоди були ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Метою угоди було передати право власності на квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . В оформленні документів він участі не приймав. Він нічого не оплачував, думає, що укладали угоду купівлі продажу замість дарування тому що менше платити податків, гроші не платились. Він не має юридичної освіти, тому не знає щодо форм правочинів. Гроші за квартиру він не отримував. Сьогодні квартира подарована йому та брату батьком, фактично в квартирі постійно проживає батько. Думає, що є спір щодо квартири, так як коли він підписував угоду думав, що підписує договір дарування.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, допитана в тому числі в якості свідка, позовні вимоги визнала, просила задовольнити, зазначила наступне. Вважає, що спірний договір купівлі продажу від 26.07.2014 необхідно визнати недійсним, так як це не була купівля продаж, а квартиру необхідно було передати дітям у спадщину. Ініціаторами цієї угоди були позивач та ОСОБА_6 , вона не приймала участі в організації, оформленні та сплаті податків, проведенні експертизи. На той час була ціль передати квартиру позивачу, вона вважала, що квартира потім дістанеться їх спільним з позивачам синам як спадкова. Гроші за квартиру вона ніякі не отримувала. На сьогодні квартира належить їх синам в рівних частках. Їй відомо, що третя особа ОСОБА_6 доводить своє право власності на спірну квартиру. Позивач був одружений з третьою особою ОСОБА_6 більше 10 років, на дату укладення спірного договору вони були у шлюбі більше 2 років та спільно проживали в спірній квартирі. Питання про право власності на спірну квартиру та позови до суду виникли після розлучення позивача та ОСОБА_6 26.07.2014 вона у нотаріуса підписувала договір купівлі продажу, читала його, мабуть не розуміла до кінця суть договору, так як вважала, що квартира залишиться дітям у спадок, можливо не серйозно віднеслась до укладення спірної угоди. При укладенні угоди вона розуміла хто були продавці, а хто були покупці, але вона вважала, що квартира спочатку перейде позивачу, а потім їх спільним дітям. Вона розуміла, що позивачем майно набувається в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_6 і є спільним майном подружжя. Вважає, що позов підлягає задоволенню, спору у них з позивачем не має, але договір укладено помилково. В 2022 році вона зверталась з позовом до суду щодо визнання спірного договору недійсним, так як думала, що укладає спадковий договір, думала так тоді і зараз думає. Під час підписання розуміла, що підписує договір купівлі продажу. В 2023 році думає, що це був договір дарування.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 , допитаний в тому числі в якості свідка, позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити. Зазначив, що спірна квартира була у власності їм сім`ї: батько, мати та він з братом. Потім батько одружився вдруге, 14 років прожив у шлюбі зі ОСОБА_6 . Вони проживали у спірній квартирі, тому для сім`ї та гармонії ініціювали передачу їм права власності на спірну квартиру. Вони підготували документи, він їх підписав, формі та виду договору не придав уваги, так як передача квартири була безоплатна батькові. Договір був на батька, гроші за квартиру він не отримував, грошей не було, попередніх домовленостей щодо виду договору не було. На угоді були всі, і батько і його дружина ОСОБА_6 . Він розумів, що передає свою частку у власність батьку та його дружині. Документи не читав та не вивчав. Так як передача була безоплатна вважає, що був договір дарування. Він не розуміє претензій ОСОБА_6 на цю квартиру, так як вона була в їх сім`ї та право власності передавалось батькові. Вважає, що ОСОБА_6 не має прав на спірну квартиру, під час угоди свої претензії нотаріусу не зазначив, так як був молодий. Питання по спірній квартирі виникли після розлучення позивача та ОСОБА_6 . Позов визнає, але вважає, що спір про право є, так як спірний договір є удаваним.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що визнання відповідачами позову суперечить закону, а саме нормам закону щодо захисту права власності, презумпції спільності майна подружжя набутого у шлюбі, та порушує права, свободи, інтереси інших осіб, а саме третьої особи ОСОБА_6 , яка була дружиною позивача на час укладання спірного договору купівлі продажу часток квартири, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову і продовжує судовий розгляд.

Позиція третіх осіб.

Представником третьої особи Скиби Н.М. 12.12.2023 була подана письмова позиція по суті справи у виді відзиву на позов, відповідно до якого вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, просить застосувати строк позовної давності та залишити позовну заяву без задоволення.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_6 адвокат Шчекіч І.В. надала пояснення відповідно до письмової позиції у виді відзиву, зазначила про пропуск строку позовної давності, просила провадження у справі закрити так як відсутній спір між сторонами, позивач і відповідачі мають спільну позицію, відповідачі визнають позов. Вважає позов штучним, націленим на виведення майна зі спільної власності подружжя, щодо якого розглядається спір між ОСОБА_6 та позивачем, спору між сторонами не має, вони все визнають, також відсутнє порушене право позивача, так як спірна квартира ним відчужена синам. Звернула увагу на досліджену цивільну справу 185/7362/22, як доказ підтвердження спільної позиції позивача та відповідачів в меті на виведення спірної квартири зі спільної власності подружжя, щодо якого розглядається спір між ОСОБА_6 та позивачем.

Допитана в судовому засіданні третя особа ОСОБА_6 , в тому числі в якості свідка, пояснила наступне. Вона з позивачем стали спільно проживати з 2002 року, в 2005 році уклали шлюб, в 2014 році купили частини квартири АДРЕСА_1 у колишньої дружини та дітей позивача за сумісні сімейні кошти. В 2022 році вони з позивачем розлучилися. Наразі розглядається спір між нею та позивачем про поділ спільного майна подружжя. Оформити в 2014 році угоду купівлі продажу спірної квартири це було рішення позивача. Нотаріуса обирала його колишня дружина. Документи на угоду вона не готувала, участі в організації, оцінки майна вона не приймала. Нотаріуса, в якого укладали угоду вона не знала. З 2002 по 2014 роки вони з позивачем збирали кошти щоб викупити частки квартири. Питання по вартості квартири оговорювали позивача та його колишня дружина. Розраховувались за спірною угодою купівлі продажу в гривнях у нотаріуса, позивач поклав кошти на стіл, хто їх забирав вона не бачила, як ділились кошти відповідачами не знає, кошти були в сумі зазначеній в договорі. Вона була присутня на угоді, як дружина позивача, підписувала документи, нотаріус зачитував документи. У нотаріуса була розмова тільки про договір купівлі продажу, ні про який інший договір не говорили. Вдома оговорювали також тільки договір купівлі продажу. Нотаріус все роз`яснював, питав, чи розуміють наслідки, позивач та відповідачі все розуміли, що підписують. Якщо позивач та відповідачі думали, що підписують договір дарування чи спадковий договір, то вони не питали, що в нотаріуса робить вона як дружина, та що вона підписує. В неї була своя квартира в центрі міста, вона її продала, і частина грошей від продажу пішла також на купівлі часток квартири за спірним договором. В 2022 році вони посварились з позивачем, він її вигнав з квартири. Оригінал спірного договору у позивача, в неї немає документів на квартиру.

Третя особа Приватний нотаріус Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нижник Анжеліка Миколаївна в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Вислухав сторін, свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дослідивши матеріали справи 185/7362/22, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який потім було розірвано. Відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є синами відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 . На підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.08.1995 ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_1 , по частці кожному.

Третя особа ОСОБА_6 перебувала з позивачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі у період з 14 жовтня 2005 року по 11 червня 2022 року.

Зазначені обставини визнаються сторонами, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

26 липня 2014 року ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі із

ОСОБА_6 уклав договір купівлі-продажу частки квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 у відповідачів.

Відповідно до пункту 5 зазначеного договору купівлі-продажу частки квартири, та копії заяви ОСОБА_6 від 26.07.2014 в нотаріальній справі (а.с. 142-143,147), на укладення та підписання цього договору одержана письмова заява від дружини покупця ОСОБА_6 .

Також відповідно до пункту 5 зазначеного договору купівлі-продажу частки квартири від 16.07.2014 зазначено, що сторони у присутності нотаріуса стверджують одна одній, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, кожен з них не обмежений в праві укладати правочини, укладання договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає її внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує інший правочин і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину, …. ціна продажу, зазначена в п. 3 цього договору, відповідає їх дійсним намірам; … .

Згідно з п. 3 спірного договору купівлі-продажу частки квартири від 16.07.2014 зазначено, що продаж частки квартири проводиться за 111 716 грн, які покупець передав продавцям ще до підписання цього договору.

Відповідно до п.13 зазначеного спірного договору сторони стверджують, що проект цього договору, що відповідає їх волевиявленню, прочитаний і схвалений ними до його посвідчення, зміст зазначених у п. 12 договору статей ЦК України та ст. 65 СК України, їм зрозумілий, жодних нез`ясованих питань у них немає.

26 липня 2014 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності №6465287 з присвоєнням реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна № 24 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14712376 від 26 липня 2014 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Шаповалової І. С. від 03 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу частки квартири, укладений 26 липня 2014 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Нижник А. М., реєстровий номер 681, щодо 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24. Скасовано запис про право власності № 6465287 від 26 липня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо 3/4 частки вказаної квартири, складений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14712376 від 26 липня 2014 року, за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 26 липня 2014 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внутрішнє волевиявлення позивачів було спрямовано на настання реальних правових наслідків, пов`язаних з укладенням спадкового договору, проте вони помилково уклали договір купівлі-продажу частки квартири. Позивачі при укладенні спірного договору купівлі-продажу квартири помилилися щодо обставин, які мають істотне значення. Жодних коштів за договором позивачі не отримували, оскільки вважали, що укладають спадковий договір.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 15.11.2023, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Зазначеною постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року встановлено наступне.

«В договорі ж купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом А.Нижник на прохання продавців - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та Покупця- ОСОБА_1 , чітко написано «Продавці» та «Покупець».

Враховуючи те, що всі сторони за договором мають вищу освіту, не похилого віку, не знаходяться в тяжкому матеріальному становищі, не обмежено дієздатні, вони чітко розуміли правову природу правочину купівлі-продажу.

Відповідно до ст.1304 Цивільного кодексу України спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі.

При посвідченні ж договору купівлі-продажу, після підписанням його сторонами право власності на майно підлягає реєстрації в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень, що і було зроблено приватним нотаріусом після розрахунку між сторонами за договором купівлі-продажу та його підписання сторонами.

При посвідченні спадкового договору право власності на майно у набувача не виникає і відповідно до ст.1307 ЦК України на майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження.

Крім того, при посвідченні спадкового договору звіт про оцінку майна не вимагається, пенсійний збір не сплачується, право власності на майно не виникає.

Всі зазначені вище факти свідчать про те, що в момент підписання договору сторони мали реальне та безумовне волевиявлення укласти саме договір купівлі-продажу, що підтверджується матеріалами справи, а саме, сторони:

- замовили звіт про оцінку майна від 07.03.2014 для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства (а.с.187);

??-заздалегідь, до посвідчення договору купівлі-продажу, а саме 23 липня 2014 року сплатили пенсійний збір 1% в сумі 1117,16 грн. від вартості нерухомого майна з призначенням платежу «пенсійний збір з операції купівлі-продажу нерухомого майна», квитанція №k33/147 в ПАТ КБ «Надра» (а.с.188);

??-26 липня 2014 року з`явилися до нотаріуса особисто та добровільно, перебували при здоровому розумінні та ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій, були попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства України, що регулюють правочин купівлі-продажу (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину). Особисто кожний із продавців та покупець прочитали саме договір купівлі-продажу, надали своє волевиявлення саме на посвідчення купівлі-продажу. Продавці особисто прочитали та власноручно підписали заяву про те, що просять посвідчити договір купівлі-продажу належних їм часток квартири АДРЕСА_1 та про те, що це їх перший продаж нерухомого майна у звітному періоді, що діють без фізичного чи морального примусу, перебувають при здоровому розумі та ясній пам`яті, їх дієздатність не обмежена (а.с.185);

- після прочитання договору, у присутності нотаріуса, отримали гроші за договором купівлі-продажу , власноруч підписали договір купівлі продажу та засвідчили факт розрахунку за договором відповідно до пункту 3 договору і фразою Договір купівлі-продажу мною особисто прочитаний остаточно підтвердили своє реальне волевиявлення саме на укладення договору купівлі-продажу. Дані обставини підтвердила в суді апеляційної інстанції приватний нотаріус Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нижник Анжеліка Миколаївна.».

2. Мотивувальна частина

Позиція суду та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено у ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

За правилом частини першої статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Сам позивач, допитаний як свідок, в судовому засіданні зазначив, що розумів, що укладає саме договір купівлі продажу разом з його на той час дружиною ОСОБА_6 , яка надавала відповідну згоду, і за його позицією приймала активну участь в угоді. За показаннями самого позивача гроші за частки спірної квартири були сплачені ним відповідачу ОСОБА_2 , але не в день укладення спірної угоди, а до того, приблизно через місяць після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 . В справі № 185/7362/22 ОСОБА_1 дійсно визнавав, що думав, що укладав спадковий договір, думка про те, що спірний договір може бути договором дарування прийшла до нього вже після програшу справи № 185/7362/22 в апеляційній інстанції.

Доводи позивача та відповідачів щодо відсутності оплати за спірним договором, відхиляються судом з огляду на положення пунктів 2, 3 договору. Так, за умовами указаних пунктів для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та визначення його ціни сторони надали звіт про незалежну оцінку вартості квартири від 07 березня

2014 року та зазначили, що покупець передав визначену у звіті вартість предмета продажу продавцям ще до підписання договору. Крім того, своїми підписами у договорі сторони засвідчили про відсутність у них претензій майнового характеру один до одного.

У контексті зазначених доводів позивача та відповідачів, суд звертає увагу на правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18, згідно з яким положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. Включення у договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.

Тобто, судом встановлено, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 26.07.2014 позивач не думав, та навіть не мав наміру, волі укладати договір дарування, за позицією позивача гроші за частку квартиру він сплачував ОСОБА_2 раніше, тобто договір не був і не міг бути безоплатним, що є обов`язковою умовою договору дарування. Крім того, в разі укладення договору дарування позивач набув би особисте право власності на частину спірної квартири, незалежно від його перебування у шлюбі, і згода дружини на укладення договору дарування не потрібна.

Також, відповідачі в даній справі, допитані як свідки, зазначили, що не надавали належної уваги суті договору купівлі-продажу від 26.07.2014, який підписували, але розуміли, що укладають саме договір купівлі продажу та передають право власності на свої частки позивачу та ОСОБА_6 . Судом встановлено з пояснень відповідачів, що саме тому, що відповідачі вважають, що ОСОБА_6 після розірвання шлюбу зі ОСОБА_1 , не має жодних прав на спірну квартиру, вони спочатку доводили в судовому порядку в справі № 185/7362/22, що укладали спадковий договір, а потім вирішили, що цей спірний договір насправді був договором дарування так як гроші їм не сплачувались. Право власності на спірну квартиру реєструвалось на ОСОБА_1 , тому вони вважали, що спірна квартира потім перейде у власність синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Тобто, судом встановлено, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 26.07.2014 відповідачі не думали, та не мали наміру, волі укладати договір дарування.

Крім того, в даному судовому засіданні, та постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 15.11.2023 в справі № 185/7362/22, встановлено, що укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу сторони були дієздатними та підтверджували, що умови договору їм зрозумілі, відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує інший правочин, спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, ціна продажу відповідає їх дійсним намірам, на його укладення надана згоди дружини покупця (пункти 5, 13 договору), правові наслідки правочину, зокрема щодо переходу права власності на предмет договору, викладені чітко (пункти 1, 3 договору), з метою визначення ціни продажу сторонами було замовлено звіт про незалежну оцінку вартості квартири (пункт 2 договору), підтверджено факт передачі грошових коштів до підписання договору (пункт 3 договору), сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування (пункт 10 договору) з призначенням платежу «єдиний внесок з операції купівлі-продажу нерухомого майна» (а.с. 188), а також наведено підстави для звільнення від сплати податку за продаж об`єктів нерухомого майна відповідно до пункту 172.1 статті 172 Податкового кодексу України (пункт 11 договору, заява про посвідчення договору купівлі-продажу), а також власноручно зазначено про прочитання сторонами саме договору купівлі-продажу (розділ договору «Підписи»).

Отже в даному судовому процесі судом встановлено, що позивач не обґрунтував удаваності оспорюваного договору купівлі-продажу, укладання його з метою приховання іншого договору, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу, а воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином.

Суд також звертає увагу на суперечливу поведінку сторін спору, які протягом 8 років з дня укладення спірного договору купівлі-продажу не заявляли про помилку щодо правової природи укладеного правочину та його безоплатність, а подали позов (справа № 185/7362/22) про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки квартири, за яким ОСОБА_4 набув у власність 3/4 її частки, після виникнення спору між ним та його колишньою дружиною про поділ майна подружжя (справа №185/11424/22), та посилались на те, що спірний договір був спадковим договором, а вже після отримання відмови в задоволенні їх позовних вимог у справі № 185/7362/22 в апеляційній та касаційній інстанціях, звернулись до суду з даним позовом, де вже вважають спірний договір - договором дарування. Крім того, після укладення оспорюваного договору спірне нерухоме майно було відчужене на підставі договору дарування, який оспорюється у справі № 185/7747/23.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Згідно з частинами першоютретьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підстав для закриття провадження у справі на підставі ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору, за клопотанням представника третьої особи ОСОБА_6 адвоката Шчекіч І.В. з підстав визнання позову відповідачами, суд не вбачає, так як предмет спору - визнання правочину удаваним, існує, а визнання відповідачами позову суперечить закону, а саме нормам закону щодо захисту права власності, презумпції спільності майна подружжя набутого у шлюбі, та порушує права, свободи, інтереси інших осіб, а саме третьої особи ОСОБА_6 .

Клопотання представник третьої особи ОСОБА_6 адвоката Шчекіч І.В. про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає, так як відповідно до ч. 2 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовомузасіданні. Відсутність позиції відповідача по суті позову не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо вони не обґрунтовані та доказово не підтверджені.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Представником третьої особи ОСОБА_6 адвокатом Шчекіч І.В. подано частину доказів щодо судових витрата, та до закінчення судових дебатів у справі зроблено відповідну заяву про надання додаткових доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81,89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нижник Анжеліка Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним правочином, застосування наслідків договору дарування відмовити.

Встановити представнику третьої особи - адвокату Шчекіч І.В. строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто до 03 березня 2025 року включно.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 05.03.2025 о 15.15 год в приміщенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа: ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватний нотаріус Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ижник Анжеліка Миколаївна. Місце знаходження: пр. Шахтобудівників. 4 м. Павлоград Дніпропетровська область.

Повний текст рішення виготовлений 03.03.2025.

Суддя А. С. Зінченко