Номер провадження: 22-ц/813/868/25
Справа № 522/8106/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицький В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач Обслуговуючий кооператив «Екодом-1», відповідач - ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» в особі свого представника Згоди Олексія Олександровича,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Бондар В.Я. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД», про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

01 липня 2022 року Обслуговуючий кооператив «ЕКОДОМ-1» в особі свого представника Згоди О.О. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, який мотивував тим, що під час підготовки та подачі до Міністерства юстиції України скарги 24 жовтня 2019 року стало відомо, що нібито 10 березня 2017 року невстановленими особами від імені ОК «Екодом-1» в особі голови кооперативу Корнієнко Н.О. та ОСОБА_1 підписаний договір про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» № 3, згідно умов якого позивач зобов`язався організувати будівництво двухрівневого підземного паркінгу у багатоповерховому будинку з підземним паркінгом та вбудовано-прибудованими громадським приміщеннями по АДРЕСА_1 за рахунок внесків учасника та внесків інших асоційованих членів, здати його в експлуатацію, передати учаснику паркомісце (секція і, поверх -2, загальна площа 16 кв.м, номер 3) в об`єктів будівництва. Відповідачу також 10 березня 2017 року видано довідку про нібито повну оплату по договору, між сторонами укладено акт прийму-передачі. Позивач вважає ці документи підробленими, тому звернувся до відділку поліції. В кримінальному провадженні було допитано свідка ОСОБА_2 , згідно показань якої ОСОБА_1 вона не знає та ніколи його не бачила, договір підписаний за допомогою факсиміле, кошти вона не отримувала. Так само їй не відомо, хто підписав довідку та акт. Сторони не погоджували використання факсиміле, тому наявність факсимільного відтворення підпису ОСОБА_2 суперечить ч. 3 ст. 207 ЦК України. Умови договору не виконувалися, адже на розрахунковий рахунок ОК «Екодом-1» кошти від ОСОБА_1 не надходили. Рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 було скасоване наказом Міністерства юстиції України, який наразі оскаржується відповідачем (справа № 757/18453/20-ц). Право власності на те ж паркомісце зареєстроване за ТОВ «Сайленд». Тож, оскаржуваний договір викликає суперечності між ОК «Екодом-1» та ТОВ «Сайленд», що може потягти за собою матеріальні претензії третьої особи до позивача, що спричинить майнову шкоду позивачу.

Посилаючись як на правову підставу своїх вимог на ч. 1, 3 ст. 207, ч. 1 ст. 202, ст. 215 ЦК України, позивач просив визнати недійсним договір № 3 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 10.03.2017, підписаний між ОК «Екодом-1» від імені голови ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

До суду 25 серпня 2022 року надійшов відзив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , згідно якого заперечують проти задоволення позову.

В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем пропущений строк позовної давності, адже ОК «Екодом-1» знав про існування оскаржуваного договору з моменту його укладення. Подання такого позову є зловживанням права, адже судом розглядалася справа № 522/2006/21 за позовом ТОВ «Ханбєр», де ОК був відповідачем щодо оскарження, зокрема, того ж договору. Вказує, що відповідач сплатив всі внески, що підтверджується відповідними квитанціями та довідками. Оскаржуваний договір не може порушувати права позивача, оскільки він виконаний сторонами та припинив свою дію. Зазначення позивача про можливу майнову шкоду є вимогою на майбутнє та нічим не підтверджено. Матеріали кримінального провадження не можуть прийматися до уваги, адже до них застосовуються норми КПК України, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, але не показаннями наданими слідчому.

30 серпня 2022 року надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_5 , згідно якої зазначено, що позивачем не пропущений строк позовної давності, адже документи отримані при підготовці скарги, відповідач зареєстрував право власності за собою 01 серпня 2019 року, і до цього часу позивач не міг знати про існування оскаржуваного договору. Посилання на справу, у якій позивач був відповідачем, не змістовне, адже обґрунтування позову у ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1» зовсім різні. Відповідач без волі позивача розпорядився його майном, тому права позивача порушені. ОСОБА_1 жодних квитанцій на підтвердження сплати по договору не представив. Довідка та акт про сплату не є первинним бухгалтерським документом. Доводи про виконання договору позивач спростовує тим, що вважає, що оскаржуваний договір взагалі не укладався. Ніяких позовних вимог на майбутнє позивачем не заявлялося. Протокол допиту свідка слідчим додано з метою доведення необхідності виклику та допиту свідка ОСОБА_6 .

До суду 15 грудня 2022 року надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких представник відповідача ОСОБА_7 зазначає, що зміна керівництва у ОК не може свідчити про те, що позивач не знав про існування оспорюваного договору. Довідки та акт вважає належним доказами виконання умов договору, знову наголошує на неможливості прийняття такого доказу як протокол допиту свідка.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року позов Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД», про визнання договору недійсним залишено без задоволення.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, позивач Обслуговуючий кооператив «ЕКОДОМ-1» в особі свого представника - Згоди О.О. звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, та ухвалити нове рішення про задоволення позовної вимоги Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1», визнавши Договір № 3 від 10 березня 2017 року недійсним. Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОК «ЕКОДОМ-1» судові витрати у справі у розмірі 6202, 50 грн.

Доводами апеляційної скарги є помилковість висновків суду про відсутність порушеного суб`єктивного цивільного права (інтересу) позивача та не визнання чи оспорення його, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту як визнання правочину недійсним, і що задоволення такого не призведе до повернення сторін до попереднього стану, а підстав для захисту позивача від можливих претензій третьої особи не встановлено. Також посилається на неправильне застосування судом норм ч. 3 ст. 215, 203 ЦК України та зазначає, що визначені в договорі зобов`язання на момент його укладення вже порушує права ОК «Екодом», у тому разі і перед ОСОБА_1 , які ОК повинен виконати, а сам договір спричиняє майнову шкоду позивачу та призводить до появи необґрунтованих зобов`язань, передбачених договором (щодо строків введення в експлуатацію будинку та сплати коштів за прострочення, суперечності між ОК «Екодом» та ТОВ «Сайленд», яке у теперішній час є власником майна, щодо зобов`язань за договором про співпрацю із ТОВ «Ханбер» та цивільно-правову відповідальність позивача перед останнім).

Від відповідача ОСОБА_1 в особі його представника - ОСОБА_4 надійшов відзив, в якому зазначено про необгрунтованість апеляційної скарги. Вказано, що позивачем в апеляційній скарзі не вмотивовано, в чому полягає незаконність та необгрунтованість оскаржуваного рішення. На час розгляду справи спірним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОК «ЕКОДОМ-1», жодні права, інтереси чи свободи ОК «ЕКОДОМ-1» не порушенні, розгляд справи з вимогами на майбутнє не передбачений чинним цивільно-процесуальним законодавством, та в даному випадку вимоги про визнання недійсними договору укладеного між ОК «ЕКОДОМ-1» та ОСОБА_1 не є ефективним способом захисту. Вказує, що звіт ТОВ «АРТЕ АУДИТ» в контексті даної справи не є показовим, що в свою чергу спростовує позицію позивача, що ОСОБА_1 не було здійснено оплату за спірним договором.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнав.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи.

Зокрема, позивач Обслуговуючий кооператив «Екодом-1», представник позивача адвокат Згода О.О., третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД» повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримали 29.01.2025 19:50:54 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 35, 35зв., 36 зв., т. 3) Відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки його представник повістку отримав 29.01.2025 19:50:54 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 36, т. 3).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що 22 травня 2021 року право власності на паркомісце № 3, загальною площею і 6 кв.м в АДРЕСА_2 було зареєстроване за товариством з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД», про що свідчить інформаційна довідка № 302472943 від 10 червня 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т. 1 а.с. 55- 56).

На паркомісце № 3, загальною площею 16 кв.м в АДРЕСА_2 у період з 31 липня 2019 року по 07 лютого 2020 року було зареєстроване право власності за ОСОБА_1 на підставі акту прийому-передачі від 22.03.2019, виданого ОК «Екодом-1», ОСОБА_1 , договору про сплату пайових внесків № 3 від 10.03.2017, укладений між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_1 . Право власності припинено на підставі наказу Міністерства юстиції України № 452/5 від 06.02.2020, про що свідчить інформаційна довідка № 302527399 від 10.06.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т. 1 а.с. 57-60).

Договір № 3 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 10 березня 2017 року, який оскаржується, укладено між Обслуговуючим кооперативом «Екодом-1» в особі голови кооперативу Дзюби Наталії Олександрівни та ОСОБА_1 щодо паркомісця № 3 в секції 1, на -2 поверсі, загальною площею 16 кв.м, під номер 3 (а.с. 19-21).

Свідок ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 , про що свідчить актовий запис про шлюб № 2133 від 08.11.2017 (т. 1 а.с. 241) Н.О. вказувала, що працювала головою правління ОК «Екодом-1», прізвище ОСОБА_1 їй знайоме, але не пам`ятає, на запитання представника позивача «Чи підписувала вона договір?» сказала, що відповісти не може, треба підготуватися, також сказала, що не пам`ятає про розрахунок.

Рішення мотивовано тим, що позовні вимоги недоведені та необгрунтовані, судом не вбачається порушення суб`єктивного цивільного права (інтересу) позивача та не визнання чи оспорення його, для того щоб застосувати такий спосіб захисту як визнання правочину недійсним. Визнання оскаржуваного договору недійсним не призведе до повернення сторін до попереднього стану, а підстав для захисту позивача від можливих претензій третьої особи судом не встановлено.

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20 зазначено, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору захисту.

З огляду на частину першу та частину другу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

За положеннями ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа.

За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, тому в кожній справі про визнання договору недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

У постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 233/3516/18-ц (провадження N 61-4805св20) Верховний Суд вказав, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення та (або) оспорювання його прав та інтересів.

Інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції України, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004.

Судом встановлено, що згідно Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 10.06.2022 право власності на паркоміце № 3 загальною площею 16 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідабністю «Сайленд» (в цілому), підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58289213 від 22.05.2021 17:38:18, приватний нотаріус Омарова Віолетта Султанівна, Одеський міський нотаріальний округ, підстава для державної реєстрації: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 6206, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова В.С. (а.с. 55 т. 1).

Отже, на даний час саме ТОВ «Сайленд» є власником майна, яке є предметом оспорюваного договору № 3 про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи порушення оспорюваним договором прав ОК «ЕКОДОМ-1», позивач зазначає, що згоди про підписання факсиміле ОСОБА_2 не досягнуто, кошти на розрахунковий рахунок позивача від ОСОБА_1 не надходили, отже, договір не укладався і не підписувався, тому наявність договору про сплату внесків викликає суперечності між ОК та ТОВ «Сайленд», яке у теперішній час є власником об`єкту нерухомого майна, що може потягли за собою матеріальні претензій останнього та спричинити майнову шкоду позивачу, а також оспорюваним договором визначені права та обов`язки позивача без його згоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, жодні права, інтереси чи свободи ОК «ЕКОДОМ-1» не порушенні, оскільки на теперішній час право власності на предмет оскаржуваного договору належить третій особі ТОВ «Сайленд».

Посилання на наявність не скасованого оспорюваного договору спричиняє шкоду у зв`язку невиконанням позивачем зобов`язань по договору про співпрацю між ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом», не можуть бути взяті до уваги, оскільки не були підставою позову, а про таке позивач в порушення вимог ст. 367 ЦПК України заявив лише в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що розгляд справи з вимогами на майбутнє не передбачений чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не враховані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2023 року в справі № 523/12199/19, є безпідставним, з огляду на таке.

У справі № 523/12199/19 підставою для подання позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу позивачка зазначала, що укладаючи оспорюваний договір помилилася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між сторонами. Під час укладення оспорюваного договору волевиявлення позивача не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу. Позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочину, і позивач був власником майна.

Тобто обставини справи № 523/12199/19 не є подібними обставинам справи, що переглядається.

Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом норм ст. 203, 215 ЦК України через невстановлення обставин укладення оспорюваного договору, то вказане може мати значення лише у разі доведеності позивачем порушення або оспорення своїх законних прав чи інтересів, натомість по справі такого не встановлено.

Судом вірно дано оцінки виниклим спірним правовідносинам та вірно витлумачено норми права, що підлягають застосуванню у даному випадку.

Як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» в особі свого представника Згоди Олексія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 14 березня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко