Справа № 361/5376/24
Провадження № 2/361/4045/24
У Х В А Л А

12 березня 2025 року суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Писанець Н.В., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дяченка Валерія Васильовича про відвід судді Писанець Наталії Володимирівни,

установив:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 3% річних за договором позики.

11 березня 2025 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дяченка Валерія Васильовича про відвід судді Писанець Наталії Володимирівни.

В обгрунтування заяви останній зазначав, що суддя Писанець Наталія Володимирівна відмовила у задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю на розгляд до Баришівського районного суду Київської області з мотивів неможливості визначити підсудність даної справи за іншим судом ніж Броварський міськрайонний суд Київської області. Наведені обставини можуть свідчити про зацікавленість судді Писанець Наталії Володимирівни у результатах вирішення справи, відсутність неупередженості та знання приписів ЦПК України.

Вивчивши зміст та обгрнтування заяви, суд виходить з наступного - підстави для відводу судді встановлені у ст. 36 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає також відводу (самовідводу) за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України.

За змістом ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що обґрунтуванням відводу судді Писанець Н.В. є процесуальні рішення судді під час розгляду справи, суд не вбачає будь-яких передбачених ст. ст. 36, 37 ЦПК України підстав для задоволення заяви про відвід головуючого у справі судді Писанець Н.В. від розгляду даної цивільної справи.

При відкритті провадження у справі суд керувався належними доказами для визначення підсудності, а саме - витягом з Єдиного державного демографічного реєстру №622013 від 03.06.2024 року.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що судом не встановлено обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Писанець Н.В.. під час розгляду вказаної цивільної справи, тому суд вважає, що заявлений представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Дяченком Валерієм Васильовичем про відвід судді є необґрунтованим, тому у задоволенні цієї заяви слід відмовити.

За змістом ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У національному законодавстві відсутні будь-які роз`яснення щодо визначення критеріїв чи обставин, які би могли враховуватися судом при надані оцінки фактам щодо неупередженості, а саме які складові елементи повинні містити обставини, щоб можна було прийти до висновку в неупередженості суду.

У розумінні ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Також передбачено, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на основні засади і практику Європейського суду з прав людини, неупередженість (безсторонність) суду, відповідно до п. 1 ст. 6 вказаної вище Конвенції, повинна визначатися за критеріями суб`єктивними, при яких беруться до уваги особисті переконання і поведінка судді та об`єктивними, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо об`єктивної неупередженості, Європейський суд з прав людини у справі "Фей проти Австрії" вказав, що така полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити , чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" від 03 травня 2007 року та у справі "Фей проти Австрії" від 24 лютого 1993 року судом вказано, що "безсторонність", в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі, тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

Згідно із п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зав`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Вимога "безсторонності", згідно із судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Білуха проти України", "Салов проти України", "Мироненко і Мартенко проти України", "Фельдман проти України") характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Окрім того, відповідно до положень пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах "Микаллеф проти Мальти", "Мезнарич проти Хорватії", у демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому, кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Одним з елементів довіри суспільства, в тому числі й учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.

Наведені обставини свідчать про неможливість розгляду справи в такому складі суду, що мотивує для заявлення самовідводу у цій справі та мають об`єктивне підґрунтя, відповідають ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини, положенням ст. 36 ЦПК України та ст. 15 Кодексу суддівської етики.

Зважаючи на викладене вище, з метою недопущення сумнівів щодо неупередженості або об`єктивності судді при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 3% річних за договором позики, суддя Писанець Н.В. вважає необхідним заявити собі самовідвід від розгляду вказаної справи, та передати її на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого судді у встановленому ст. 33 ЦПК України порядку.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 2, 33, 36, 39, 40, 259, 260 ЦПК України

у х в а л и в:

Визнати заявлений представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Дяченком Валерієм Васильовичем відвід судді Писанець Наталії Володимирівни від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 3% річних за договором позики необґрунтованим.

Заявити самовідвід судді Писанець Наталії Володимирівні від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 3% річних за договором позики.

Передати цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 3% річних за договором позики до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу в порядку встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Писанець