РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/5756/24

провадження у справі № 2-о/0285/44/25

13 березня 2025 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючоїсудді…………….…Літвин О. О.,

секретаря…………......................Клечковської М. М.,

з участю:

заявниці........................................ ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи................. ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами окремого позовного провадження цивільну справу

за заявою ОСОБА_1

заінтересовані особи: місцева територіальна громада в особі Брониківської сільської ради Звягельського району Житомирської області,

ОСОБА_2 ,

про встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернуласядо суду із заявою, у якій просила встановити факт її спільного постійного проживання із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини.

Заяву мотивувала тим, що померлий є її батьком, догляд за яким вона здійснювала напередодні його смерті, коли погіршився його стан здоров`я. Хоч сама і зареєстрована за адресою, відмінною від реєстрації батька, однак фактично проживала за місцем реєстрації ОСОБА_3 , вела з ним спільне господарство, тому і прийняла спадщину, яка відкрилась після його смерті.

При зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину отримала відмову в зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини.

Встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для неї юридичне значення. Це надасть їй змогу реалізувати своє право на оформлення спадщини за законом після смерті батька у встановленому законом порядку.

Заявниця в судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити. Додатково зазначила, що батьки були розлучені і через тяжку хворобу батька змушена була проживати разом із ним та доглядати його, хоча була зареєстрована в будинку своєї матері, де наразі проживає.

Заінтересована осоаба ОСОБА_2 , рідна сестра заявниці, підтвердила обставини, викладені ОСОБА_1 у заяві, просила її задовольнити.

Від заінтересованої особи, представника сільської ради, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечив.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 /а.с.12/, який на момент смерті був зареєстрований один в АДРЕСА_1 (згідно даних погосподарської книги №3, особовий рахунок № НОМЕР_1 на 2011 рік) /а.с.13, 35/.

ОСОБА_3 був включений в список власників сертифікатів Несолонської сільської ради, які виявили бажання отримати земельні частки (паї) /а.с.14/.

За життя ОСОБА_3 своїм майном не розпорядився, заповіти не складав.

Родинні стосунки між померлим та заявницею, як батька й доньки, підтверджені свідоцтвами про народження та про шлюб /а.с.9,10/.

До майна померлого приватним нотаріусом 25.09.2023 заведена спадкова справа №147/2023 /а.с.31/, яким 28.09.2023 винесено постанову про відмову ОСОБА_1 в оформленні спадкових правна майно ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини /а.с.15/.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ст.19 ЦПК).

Статтею 315 ЦПК передбачена можливість встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004, тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування ч.3 ст.1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28.04.2021 у справі № 204/2707/19, від 19.05.2021 у справі №937/10434/19.

При цьому, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.1268 ЦК України, для встановлення факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не є принциповим встановлення конкретного періоду спільного проживання, а необхідним є встановлення постійного проживання разом із спадкодавцем саме на час відкриття спадщини.

Справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми, тобто такими, які дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до правил доказування у цивільному процесі лише посилання на факти, без їх доведення належними та допустимими доказами, не може бути підставою для задоволення заяви.

Тобто, саме заявник в справах окремого провадження зобов`язаний надати суду докази, за якими він просить встановити юридичний факт. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

З копій паспорта заявниці та витягу з реєстру територіальної громади слідує, що з 11.11.2004 вона зареєстрована в АДРЕСА_2 /а.с.6-8/.

Для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

У постанові від 23.12.2019 у справі №303/1816/17 Верховний Суд зазначив, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Як на підставу своєї заяви, ОСОБА_1 посилалася на акт старости Несолонського старостинського округу №8 від 01.10.2024 /а.с.16/, згідно якого померлий та заявниця станом на 17.01.2011 проживали разом та вели спільне господарство в АДРЕСА_1 . Вказаний акт був складений старостою на підставі письмових показів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , мешканців АДРЕСА_1 /а.с.17-21/.

Водночас, суд зазначає, що пояснення свідків у цьому випадку не є належним доказом факту спільного проживання осіб, що між тим мало місце більше, ніж 13 років назад, оскільки являє собою суб`єктивну оцінку особистих стосунків заявниці з померлим, а такі їх твердження скоріше за все ґрунтуються на розповідях самої заявниці. Відтак, суд не може покласти в основу рішення ні сам акт старости, ні письмові покази вказаних свідків. Окрім того, останні не були допитані в судовому засіданні.

Інших доказів на підтвердження того, що заявниця проживала разом зі своїм батьком за його життя, або разом вели господарство, суду не надано.

Передбачений чинним законодавством обов`язок повнолітніх дітей доглядати своїх непрацездатних батьків не може свідчити про їх спільний побут та проживання при наявності у них різних місць реєстрації. На думку суду заявниця помилково ототожнила такі поняття, як «догляд і опіка», «спілкування, підтримка зв`язку і обмін життєвим досвідом», «допомога у веденні домашнього господарства» з «постійним місцем проживання».

Таким чином, докази фактичного проживання заявниці без реєстрації у будинку по АДРЕСА_1 у справі відсутні, надання донькою батькові допомоги за життя, так само як і здійснення його поховання не свідчить про постійне проживання зі спадкодавцем.

Відтак, резюмуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд прийшов висновку про відсутність підстав для задоволення її заяви.

Керуючись 76-81, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду.

Дата виготовлення повного тексту рішення 17.03.2025.

Головуюча суддя ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? О. О. Літвин