Номер провадження: 22-ц/813/2274/25
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач приватне підприємство "Леонора"

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Клименка Станіслава Юрійовича, який діє в інтересах Приватного підприємства «Леонора» в особі директора ОСОБА_3 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Прийомової О.Ю.., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Леонора» в особі директора Болтак Олександра Валерійовича про стягнення боргу за договором оренди землі,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

19 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства "Леонора" в особі директора Болтак Олександра Валерійовича, про стягнення боргу за договором оренди землі, просить суд стягнути з відповідача борг за договором оренди у розмірі 10 6491,80 гривень, стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 липня 2010 року між ОСОБА_4 , з одного боку, та відповідачем ПП "Леонора", з другого боку, було укладеного договір оренди землі № 41, зареєстрований у Білгород-Дністровському районному відділі ДП "Центр державного земельного кадастру" Одеська регіональна філія, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 25.11.2011 року за № 00601.

У відповідності до умов даного договору в оренду була передана земельна ділянка загальною площею 4,4100 га з кадастровим номером :01:002:0378 масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , що знаходиться поза межами населеного пункту села Шабо на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Станом на час укладання договору ОСОБА_4 був власником вказаної земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІ ОД № 054290 від 27 червня 2000 року.

Зазначена земельна ділянка була передана орендарю - відповідачу за актом приймання передачі об`єкта оренди від 25.11.2011 року, який є невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки № 41 від 01 липня 2010 року.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як єдиний спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом, отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом 29 липня 2020 року.

Згідно наведених документів ОСОБА_1 є одноособовим власником земельної ділянки загальною площею 4,4100 га з кадастровим номером :01:002:0378 масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , що знаходиться поза межами населеного пункту села Шабо на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Як новий власник земельної ділянки ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача усно з проханням виплатити орендну плату за користування земельною ділянкою, на що не було отримано відповіді.

23 листопада 2021 року була подана письмова заява про виплату орендної плати за користування земельною ділянкою, на що надана відповідь, якою відмовлено із зазначенням того, що позивач не є орендодавцем ПП «Леонора», адже не було підписано додаткову угоду.

03 травня 2023 року на адресу відповідача було направлено вимогу про дотримання умов договору оренди.

Відповідач отримав вказане повідомлення, проте ніякої відповіді не направлено.

На підставі вищевикладеного вона і звернулась з відповідним позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Леонора" в особі директора Болтак Олександра Валерійовича, про стягнення боргу за договором оренди землі - задоволено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, щов дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті боргу за договором оренди землі, оскільки відповідач не виконує прийняті на себе відповідно до договору обов`язки, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Леонора" в особі директора Болтак Олександра Валерійовича, про стягнення боргу за договором оренди землі.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.06.2024 та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Леонора» в особі директора Болтак Олександра Валерійовича про стягнення боргу за договором оренди землі - відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що орендар виконував свої зобов`язання належним чином протягом усього строку дії договору оренди. Це підтверджується регулярними оплатами, які здійснювалися на користь орендодавця, і відсутність претензій або судових позовів з боку останнього протягом цього періоду свідчить про те, що всі платежі були проведені своєчасно та у повному обсязі.

З 1 липня 2010 року по 23 січня 2020 року, тобто протягом понад 10 років ОСОБА_4 батько позивача, жодного разу не звертався до відповідача з вимогами щодо несплати орендної плати. Це є важливим фактом, який вказує на те, що зобов`язання за договором виконувалися належним чином. У цивільному праві існує поняття строку позовної давності, який в даному випадку не був порушений, оскільки орендодавець не звертався з претензіями у встановлений законом строк. Відсутність претензій протягом тривалого часу є свідченням того, що сторони були задоволені умовами та виконанням договору, і це не враховало при оцінці обґрунтованості вимог позивача при винесені рішення судом першої інстанції.

Після смерті ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку перейшли до його спадкоємця, тобто до позивача. Відповідач не заперечував проти продовження виконання своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати новому власнику. Більше того, відповідач неодноразово намагався здійснити оплату орендної плати позивачу, проте ці спроби були ускладнені відсутністю укладення додаткової угоди, яка б містила актуальні особисті дані позивача.

Важливо підкреслити, що зміна власника земельної ділянки вимагає юридичного оформлення, включаючи внесення змін до договору оренди, зокрема зазначення нових реквізитів для здійснення платежів. Відповідач діяв добросовісно, намагаючись укласти відповідну угоду та продовжувати виконання своїх зобов`язань. Це свідчить про те, що він не мав наміру ухилятися від сплати орендної плати, а навпаки, намагався виконати свої обов`язки належним чином, що додатково підтверджує його відповідальне ставлення до договору.

Зазначає, що між позивачем та відповідачем не було укладено жодного договору оренди земельної ділянки, а також не підписано додаткових угод щодо умов користування земельною ділянкою. Відповідно, між сторонами не виникло правовідносин, які б зобов`язували відповідача сплачувати орендну плату за користування цією земельною ділянкою. Оскільки договірні відносини не були формалізовані у встановленому порядку, на відповідача не покладається обов`язок здійснювати будь-які платежі, зокрема й орендну плату.

Рішення суду першої інстанції та вимоги позивача є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач справно виконував свої зобов`язання за договором, сплачуючи орендну плату своєчасно, і не мав наміру ухилятися від виконання зобов`язань після зміни власника земельної ділянки. Відсутність претензій з боку орендодавця протягом тривалого періоду часу свідчить про належне виконання договору з боку відповідача.

У даній справі відповідач щороку справно та вчасно сплачував орендну плату, що підтверджується наявними відомостями. Відповідач не мав жодного прострочення у сплаті орендної плати до моменту смерті орендодавця, ОСОБА_4 .. Твердження Позивача про наявність заборгованості є безпідставними. Відсутність доказів несплати, наданих позивачем, не може бути підставою для нарахування пені

Оскільки відповідач своєчасно сплачував орендну плату, а позивач не надав доказів порушення строків виконання зобов`язань з боку відповідача, вимоги щодо нарахування пені є необґрунтованими.

Після переходу права власності на земельну ділянку до позивача, відповідач неодноразово намагався сплатити орендну плату, але це було ускладнено відсутністю належно оформлених документів, зокрема додаткової угоди до договору оренди з актуальними реквізитами позивача. Відповідач діяв добросовісно та намагався виконати свої зобов`язання, що свідчить про відсутність умислу ухилятися від сплати орендної плати або прострочення виконання зобов`язань.

Зазначає, що сума пені, заявлена позивачем, є надмірною і не відповідає принципу пропорційності, а також не враховує фактичний стан виконання зобов`язань. Оскільки не було доведено наявність прострочення, будь-який розрахунок пені є неправомірним.

На підставі наведених аргументів та норм законодавства, вимога позивача щодо сплати пені у розмірі 62 239,80 гривень не може бути задоволена, оскільки вона не підкріплена належними доказами і суперечить фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства України.

Згідно з поданими позивачем даними, її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і був похований 25.01.2020 року. Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про відшкодування витрат на поховання завершився 25.01.2023 року.

Однак позивач звернувся до суду після закінчення цього строку, то є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог на підставі статті 267 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що пропуск позовної давності є підставою для відмови у позові.

Важливим є той факт, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про відшкодування витрат на поховання до подання позову.

Оскільки позивач не звертався до відповідача з відповідними вимогами у встановлений законом строк, він втратив право на пред`явлення таких вимог через суд після закінчення строку позовної давності.

Договір-заказ № 14 від 23.01.2020 року дійсно може передбачати обов`язок відповідача щодо відшкодування витрат на поховання, проте такий обов`язок виникає лише за умови дотримання всіх юридичних вимог, включаючи своєчасне пред`явлення вимоги. Оскільки позивач не звернувся з такою вимогою до відповідача у межах встановленого строку позовної давності, підстав для покладення на відповідача обов`язку сплачувати кошти немає.

Відповідач не мав умислу ухилятися від виконання своїх зобов`язань, але був позбавлений можливості здійснити всі необхідні дії через недобросовісну поведінку позивача. Дії Позивача, а саме затримка у зверненні до відповідача, відмова від укладення додаткової угоди, необхідної для продовження співпраці, та відсутність відповідей на запити відповідача, призвели до виникнення цього спору та ускладнили належне виконання договору.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми Земельного кодексу України, зокрема, статтю 148-1, яка регулює питання право наступництва у договорах оренди землі. Відповідно до цієї статті, при переході права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, договір оренди землі продовжує діяти, але це не означає автоматичної передачі всіх прав і обов`язків новому власнику.

Зокрема, частина 3 етапі 148-1 Земельного кодексу України передбачає, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів.

Позивач, після набуття права власності на земельну ділянку, не виконала обов`язок, встановлений законом, а саме не надіслала повідомлення на адресу ПП "Леонора" з вищезазначеними даними. Відсутність такого повідомлення унеможливила виконання ПП "Леонора своїх зобов`язань з виплати орендної плати.

Таким чином, дії позивача стали причиною того, що ПП "Леонора" не мало змоги належним чином виконати свої зобов`язання. Суд першої інстанції не врахував цей факт, що призвело до необґрунтованого рішення.

Суд першої інстанції неправомірно не взяв до уваги дії ПП "Леонора" щодо намагань виконати свої зобов`язання за договором оренди землі.

У рамках даної справи вважає за необхідне звернути увагу на обставини, що стосуються строків позовної давності, які пропущені позивачем та має безпосередній вплив на розгляд справи.

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Леонора» - адвоката Клименко Станіслава Юрійовича на заочне рішення БілгородДністровського міськрайонного суду від 04.06.2024 без задоволення, а заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 04.06.2024 без змін.

Вважає доводи апеляційної скарги представника приватного підприємства «Леонора» такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а подекуди, не відповідають дійсності, оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду просили суд розглянути справу без участі , що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01 липня 2010 року між ОСОБА_4 , з одного боку, та відповідачем ПП "Леонора", з другого боку, було укладеного договір оренди землі № 41, зареєстрований у Білгород-Дністровському районному відділі ДП "Центр державного земельного кадастру" Одеська регіональна філія, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 25.11.2011 року за № 00601.

У відповідності до умов даного договору в оренду була передана земельна ділянка загальною площею 4,4100 га з кадастровим номером :01:002:0378 масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , що знаходиться поза межами населеного пункту села Шабо на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Станом на час укладання договору ОСОБА_4 був власником вказаної земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІ ОД № 054290 від 27 червня 2000 року.

Зазначена земельна ділянка була передана орендарю - відповідачу за актом приймання передачі об`єкта оренди від 25.11.2011 року, який є невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки № 41 від 01 липня 2010 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_1 /а.с.17/

Спадщина на яку видано свідоцтво, складається з: земельної ділянки, площею 4,4100 га, розташованої на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

У відповідності до п. 4.1 Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі в натуральній формі - 1 800 кг зерна або в грошовій формі, визначеної відповідно до законодавства 1 421,00 грн.

У відповідності до п. 4.3 вказаного договору орендна плата вноситься у такі строки: не пізніше тридцять першого грудня кожного року протягом дії цього Договору.

У відповідності до п. 4.5 Розмір орендної плати переглядається один раз у п`ять років у разі:

-Зміни умов господарювання, передбачених договором;

-Зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

-Погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

-В інших випадках, передбачених договором.

Згідно з п. 4.6 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня в розмірі 0,02% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

У відповідності до п. 4.7 орендар, окрім виплати орендної плати передбачає надання орендодавцю ритуальних послуг у вигляді труни, хреста, транспортування.

У відповідності до п.6.1.1 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. У відповідності до п.6.2.2 орендар зобов`язаний своєчасно та в повному об`ємі вносити орендну плату орендодавцю.

Як новий власник земельної ділянки ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача усно з проханням виплатити орендну плату за користування земельною ділянкою, на що не було отримано відповіді.

23 листопада 2021 року була подана письмова заява про виплату орендної плати за користування земельною ділянкою, на що надана відповідь, якою відмовлено із зазначенням того, що позивач не є орендодавцем ПП «Леонора», адже не було підписано додаткову угоду.

03 травня 2023 року на адресу відповідача було направлено вимогу про дотримання умов договору оренди.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

За пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

Умови про розмір, періодичність та строки внесення орендної плати за землю встановлюються у договорі оренди (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»). Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час укладення договору оренди).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частина третя статті 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

У статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 4 Договору, Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі в натуральній формі 1 800 кг зерна або в грошовій формі, визначеної відповідно до законодавства 1 421,00 грн. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється (без урахування) індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством./а.с.9/.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Нормами ст.21 вказаного Закону визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах - ст. 22 вказаного Закону. Відповідно до ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до п. 4.6 Договору, у разі не внесення орендної плати у строки визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,02% від несплаченої суми за кожний день прострочення. /а.с.9/

Таким чином, сума пені з розрахунку 0,02% від несплаченої суми за кожний день прострочення орендної плати складає 62 239,80 грн (1 421 грн * 365 днів * 12 років * 0,02%).

На спростування цих обставин відповідачем не було подано жодних заперечень та не надано жодного доказу, тоді як відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Даючи правову оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті боргу за договором оренди землі, оскільки відповідач не виконує прийняті на себе відповідно до договору обов`язки, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Леонора" в особі директора Болтак Олександра Валерійовича, про стягнення боргу за договором оренди землі.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Твердження представника відповідача, що ПП «Леонора» щороку справно та вчасно було сплачено орендні платежі за користування земельною ділянкою є необґрунтованим та матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаного. Так як надані документи не містять підписів про одержання платежів та не відповідають формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон № 161- XIV), орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Як вбачається з договору, передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами (п. 4.4 цього Договору).

Так, згідно умов Договору від 01.07.2010 № 41, факт передачі продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, проте апелянтом не надано таких доказів.

На підтвердження факту сплати орендних платежів протягом 2011-2020 років відповідачем надано «відомості». Однак вказані докази не відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, передбачених ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Крім того, стороною відповідача не було надані такі докази до суду першої інстанції, хоча розгляд справи тривав більше 9 місяців та сторона відповідача неодноразово повідомлялась про розгляд справи.

Доводи апеляційної скарги, що між відповідачем та позивачем не було укладено жодного договору оренди земельної ділянки, а також не підписано додаткових угод щодо умов користування земельною ділянкою, відповідно, між сторонами не виникло правовідносин, які б зобов`язували відповідача сплачувати орендну плату не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка передається в оренду для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду), не може містити положень про зміну його умов або припинення договору у зв`язку з переходом права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізацією юридичної особи.

Згідно п. 9.5 Договору від 01.07.2010 № 41, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Разом з тим, державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок, укладених до 01.01.2013, здійснювалась органами Державного земельного кадастру.

Згідно запису на останній сторінці Договору від 01.07.2010 № 41 Договір зареєстрований у Білгород-Дністровському районному відділі ДП «Центр державного земельного кадастру» Одеської регіональної філії, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 25.11.2011 за № 00601. Таким чином, державна реєстрація Договору оренди землі від 01.07.2010 № 41 проведено відповідно до норм законодавства, чинного на момент його укладення, а, оскільки зміна власника (в зв`язку зі спадкуванням) не призводить до зміни умов Договору, його розірвання чи припинення дії, вказаний Договір продовжує свою дію на теперішній час.

Отже, твердження відповідача щодо відсутності між ОСОБА_1 та ПП «Леонора» правовідносин, які б зобов`язували останнього до сплати орендної плати спростовуються нормами чинного законодавства та матеріалами справи.

Обґрунтування неможливості здійснення оплати орендних платежів новому власнику земельної ділянки ОСОБА_1 в зв`язку з необізнаністю щодо актуальних реквізитів для сплати є недоречними, оскільки факт переходу права власності на земельну ділянку в порядку спадкування до позивача ОСОБА_1 не заперечується відповідачем. Відповідні документи, в підтвердження вказаного факту, були надані новим власником уповноваженим особам ПП «Леонора». Факти усних звернень позивача до відповідача також не заперечуються сторонами. Більш того, заявою від 23.11.2021 позивач сповістив орендаря земельної ділянки ПП «Леонора» про зміну реквізитів для сплати орендних платежів та надав повний їх обсяг з зазначенням установи банку, МФО банку, повного найменування отримувача платежу, № розрахункового рахунку (ІВАN), номеру картки отримувача, валюти картки, РНОКПП отримувача платежу. Факт отримання вказаної зави підтверджується відповіддю ПП «Леонора» від 26.11.2021 за вих. № 25 за підписом директора підприємства Чехотського А.І.

В подальшому, позивач звернувся до ПП «Леонора» з вимогою про дотримання умов договору оренди землі № 41, до якої ще раз додав копію свідоцтва про право на спадщину за законом, копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказана вимога отримана відповідачем 17.05.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 22-23).

Отже, посилання представника відповідача на неможливість виконання зобов`язань по сплаті орендних платежів в зв`язку з відсутністю актуальних особистих даних позивача не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами цивільної справи.

Твердження відповідача щодо неправомірності розрахунку пені не відповідають нормам чинного законодавства та умовам Договору від 01.07.2010 № 41, в якому у п. 4.6 визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,02% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, вважає, що письмові докази, які додані до апеляційної скарги, а саме Відомості нарахування орендної плати за землю не були надані відповідачем до суду першої інстанції та не наведено апеляційному суду поважних причин неподання їх до суду першої інстанції, хоча виходячи з матеріалів справи мали достатньо часу для їх надання, зокрема при перегляді заочного рішення, тому колегія суддів не бере до уваги вказані докази при ухваленні постанови.

Щодо посилання апелянта на застосування строку позовної давності, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем не було подано заяву про застосування строків позовної давності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії судців Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18) зазначено:

«Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15.

Верховний Суд України виклав подібну правову позицію й у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-3063цс16, вказавши, що суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Проте в матеріалах справи відсутня заява про застосування строків позовної давності з належним обґрунтуванням щодо їх застосування, проте в суді першої інстанції відповідач неодноразово сповіщався про розгляд справи, крім того звертався із заявою про перегляд заочного рішення, проте заяви про застосування строку позовної давності не надавав.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу за договором оренди землі.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального та матеріального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко