Провадження №2/523/1544/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"27" лютого 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В обґрунтування позовних позивач зазначила, що 06.10.1999 року між нею та відповідачами, як власниками було укладено договір купівлі-продажу № 99/С-0125 відповідно до якого відповідачі продали а позивач, як покупець купила квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач зазначила, що право власності на квартиру зареєструвала в КП «ОМБТІ». Сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов, зокрема відповідачі висилились з квартира а позивач вселилась до квартири та утримує житло. Разом з цим, позивачу стало відомо, що договір купівлі-продажу не відповідає вимогам діючого законодавства, з підстав не дотримання форми його нотаріального посвідчення.

З урахуванням викладеного позивач просить: визнати дійсним договір № 99/С-0125 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений на Одеській універсальній біржі «Вітязь».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явились, представник позивача адвокат Наседкін Олег Ігорович подав заяву про слухання справи без його участі. Згідно поданої заяви представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.20-21).

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом прядку. Відповідачі про причини не явки суду не повідомили, з будь-якими заявами на адресу суду не звертались (а.с. 24-25).

Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку, представник позивача звернувся з заявою про слухання справи за його відсутності, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачами на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 99/С-0125 від 06 жовтня 1999 року укладеного на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до відмітки проставленої на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано за ОСОБА_1 08.10.1999 р. за № 298стр14кн.339пр. (а.с.8,9).

З огляду на досліджені документи судом встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу покупець зареєструвала право власності в КП «ОМБТІ та РОН» та зареєструвалась за адресою придбаного нерухомого майна.

Позивач зазначає, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дій пов`язаних з його виконанням, а саме: покупець сплатив грошові кошти та вселився до житлового приміщення, сплачує комунальні платежі та утримує майно, а продавці у свою чергу звільнили приміщення та знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Підставами позовних вимог, позивач зазначила, що не має можливості розпорядитись власністю, оскільки договір не відповідає вимогам чинного законодавства, з підстав його нотаріального не посвідчення.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідачі (продавці) за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4-7, 1-13, 258, 259,263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати договір № 99/С-0125 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 06 жовтня 1999 року на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони дійсним.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 03.03.2025 р.

Суддя: