Провадження № 2/202/1206/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Дребот І.Я.,

за участі секретаря судового засідання Владимирова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом законного представника малолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління-службу у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом законного представника малолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління-службу у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_1 проживає на підставі розпорядження від 25.09.2023 року № 202-р та зареєстрований з дядьком ОСОБА_3 разом з покійним основним квартиронаймачем ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою № 025347 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку на підставі виданого його покійній бабусі ОСОБА_5 Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів міста Дніпропетровська ордеру від 27.07.1962 року № 634 по адресі: АДРЕСА_1 . Однією родиною Відповідач з Позивачем не проживають, особистих речей за зареєстрованим місцем проживання не мають. Місце перебування Відповідача з моменту виїзду за кордон України не відоме. Відповідач жодних витрат на утримання квартири АДРЕСА_2 , не несе.

Ухвалою суду від 29.10.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.

Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

ОСОБА_1 проживає на підставі розпорядження від 25.09.2023 року № 202-р та зареєстрований з дядьком ОСОБА_3 разом з покійним основним квартиронаймачем ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою № 025347 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку на підставі виданого його покійній бабусі ОСОБА_5 Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів міста Дніпропетровська ордеру від 27.07.1962 року № 634 по адресі: АДРЕСА_1 . Однією родиною Відповідач з Позивачем не проживають, особистих речей за зареєстрованим місцем проживання не мають. Місце перебування Відповідача з моменту виїзду за кордон України не відоме. Відповідач жодних витрат на утримання квартири АДРЕСА_2 , не несе.

Згідно наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.12.2024 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 09.12.2021 року перетнув державний кордон у напрямку "Виїзд" та до цього часу не повертався.

Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України).

17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 з кінця 2021 року фактично не проживає за місцем реєстрації.

Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_3 понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України, є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні.

А тому позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В зв`язку з тим, що позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов законного представника малолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління-службу у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням: АДРЕСА_1 .

Встановити порядок виконання рішення суду, згідно яким рішення суду першої інстанції після набрання законної сили, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Я. Дребот