провадження № 2/753/4440/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Хильченко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у листопаді 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження.

Позов мотивований тим, що він ( ОСОБА_1 ) народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що видано свідоцтво про його народження, його батьком у свідоцтві про народження зазначений ОСОБА_3 , росіянин, матір`ю - ОСОБА_4 , українка.

Водночас, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про його народження підставою запису відомостей про його батька була заява матері ОСОБА_4 від 25.08.1982 року, тобто батько ОСОБА_3 записаний зі слів матері, оскільки його матір у зареєстрованому шлюбі не перебувала.

Водночас, його біологічним батьком є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким його матір проживала однією сім`єю без шлюбу понад 8 років, про що свідчать, окрім іншого, спільні фото, проте офіційного шлюбу його матір та відповідач не реєстрували.

Його матір померла ІНФОРМАЦІЯ_3 й за життя вона підтверджувала, що ОСОБА_2 є його біологічним батьком.

ОСОБА_2 з часу його народження вважав своїм сином, а він ОСОБА_2 - батьком, їх відносини були як батька та сина.

Через поважний вік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його стан погіршується та він піклується про батька.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 виповнилося 70 років, він вирішив за допомогою сучасних методів тестування пересвідчитися в тому, що ОСОБА_2 є його біологічним батьком, й з метою проведення молекулярно-генетичного дослідження він з відповідачем звернулися до медико-генетичного центру «Мама Папа», й висновком якого встановлено, що ймовірність того, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є біологічним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складає 99,99%.

Після проведення вказаного молекулярно-генетичного дослідження він запронував відповідачу записати його своїм сином, проте ОСОБА_2 відмовився за станом здоров`я, що стало підставою звернення до суду із цим позовом.

У відповідності до ст.ст.125, 128 СК України просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком, внести відповідні відомості до актового запису про його народження, зазначивши його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та видати нове свідоцто про народження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_5 , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 11.03.2024 року, позовні вимоги підтримали та просили його задоволенти.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав.

Відповідь на відзив позивачем не поданий.

Судом у відповідності до положення ч.4 ст.206 ЦПК України, надана оцінка визнання відповідачем позову у межах спірних правовідносинам, предмету спору, зважаючи на особу позивача, ІНФОРМАЦІЯ_5 , правила застосування норм закону у часі, й у відповідності до положень ст.53 КпШС України, відсутність зазначеного позивачем, доведеного ним й встановленого порушеного права, таке визнання суперечить закону, внаслідок чого судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, продовживши судовий розгляд.

Так, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Верховним Судом викладена правова позиція щодо визнання позову відповідачем Так, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Третя особа - Дарницький відділ реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розмішеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду).

Вказана третя особа звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності її представника та ухвалення рішення згідно чинного законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Наведені обставини свідчать, що сторони, треті особи завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, третьої особи, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності третьої особи за погодженням сторін, третьої особи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Загороднього Є.О., відповідача ОСОБА_2 ,дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився позивач ОСОБА_1 , про що видано свідоцтво про народження, батьком ОСОБА_1 у свідоцтві про народження зазначений ОСОБА_3 , росіянин, матір`ю - ОСОБА_4 , українка (а.с.7).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_1 , підставою запису відомостей про батька є заява матері та її підпис від 25.08.1982 року (а.с.8-10).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вважає, що його біологічним батьком є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , й на підставі ст.ст.125, 128 СК України просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком, внести відповідні відмості до актового запису про його народження, зазначивши його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та видати нове свідоцто про народження.

Суд вважає безпідставним й необгрунтованим звернення до суду із цим позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання батьківства, тобто позов сина до батька за правилом стастті 128 СК України, різних підстав для визнання батьківства за рішенням суду, зазначених у статті 128 СК України, на які посилається позивач, які істотно відрізняються від підстав встановлення походження дитини, передбачених у статті 53 КпШС України, відсутністю порушеного (невизнаного) права позивача, з огляду на таке.

За частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 у справі N 1-7/99 у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі N 753/7478/18 (провадження N 61-21042св21).

Так, суд, встановивши, що спірний актовий запис, згідно з яким батьком записано ОСОБА_1, здійснено 09 грудня 2003 року, обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення КпШС України, чинні на час їх виникнення.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 17 вересня 2018 року у справі N 757/36468/16-ц (провадження N 61-33595св18), від 19 грудня 2018 року у справі N 336/2362/16-ц (провадження N 61-19794св18), від 20 жовтня 2021 року у справі N 473/1343/18 (провадження N 61-9344св21), від 22 червня 2022 року у справі N 334/1998/18 (провадження N 61-21366св21).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. У розділі VII Прикінцеві положення СК України законодавець не передбачив правил, аналогічних положенням абзацу 2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Якщо актовий запис про народження дитини вчинений до 01 січня 2004 року, то при його оспоренні застосовуються відповідні положення КпШС (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 161/10712/21 (провадження № 61-1153свп23)).

У постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року в справі № 6-20цс15 зроблено висновок, що "оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини".

Законодавство про шлюб та сім`ю передбачало презумпцію про те, що батьком дитини жінки, яка перебуває у шлюбі, є не хтось інший, а її чоловік, та допускало оспорювання запису як батька дитини для виправлення можливих помилок.

Статтею 55 Кодексу про шлюб та сім`ю визначені правила запису батьків, які не перебувають у шлюбі між собою.

Так, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька (ч.1 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю).

При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також принеможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батькадитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу (ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю).

Положенням статті 53 Кодексу про шлюб та сім`ю визначені привила встановлення походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі.

Так, відповідно до частини другої статті 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану (частина 1статті 53 КпШС України).

Підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, на які посилається позивач, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, що узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року в справі № 6-20цс15, а тому у позові необхідно відмовити й із цієї підстави.

Особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис (частина перша статті 56 КпШС України).

На вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України (ст.9 СК України).

У випадках, передбачених статтею 9 цього Кодексу, позовна давність застосовується судом відповідно до цивільного законодавства, якщо інше не встановлено законом (ст.10 КпШС).

У тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст.11 КпШС України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Особа, яка звертається до суду з позовом про оспорювання акту, повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним актом і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

У разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача, суду не потрібно вдаватись до оцінки спірного акту на предмет його відповідності положенням законодавства.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).

Суд встановив, що позивач не довів й не вказав про порушене право наявністю запису про батька іншої особи, аніж відповідач, його доводи, які ґрунтуються на намірах допомогти відповідачу, який має поважний вік, з огляду на недоведеність порушеного або невизнаного права, не є підставою для задоволення позову.

Порушення позивачем позову про визнання батьківства не стосується прагненням домогтися правової визначеності в сімейних відносинах і захистити інтереси позивача, як сина відповідача, оскільки вони є відсутніми, зважаючи на вік позивача, 1982 р.н., й такі доводи (підстави) позову відсутні.

Рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1984 року у справі "Расмуссен проти Данії" [Rasmussen v. Denmark]), від 09 жовтня 1999 року N 34308/96 у справі "Йилдирим проти Австрії" [Yildirim v. Austria]).

Існування відомостей про батька в актовому записі про народження дитини після досягнення дитиною повноліття саме по собі не призводить до порушення прав дитини.

Позивач не надав суду належних обґрунтувань: чим порушено або не визнано його право, інтерес внаслідок існування відомостей щодо його батька в актовому записі про народження, який станом на момент звернення до суду із цим позовом досяг повноліття (1982 р.н.).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.141 та ч.2 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) покласти на позивача.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, 53 КпШС України, правила дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), СК України, керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження, - відмовити.

Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: