Провадження № 2/638/1845/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О.В., за участю секретаря судового засідання Дрозденко У.С., Прокурора Мельничук О.А., представника Відповідача - Рижкова І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача Головне управління ДПС у Харківській області, про розірвання договору, зобов`язання повернути земельну ділянку та привести її у придатний для подальшого використання стан,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 14.11.2024 відкрито загальне позовне провадження за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради (далі Позивач) до ОСОБА_1 (далі Відповідач), у якій Прокурор просить розірвати договір оренди землі зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» від 06.11.2008 за №59 та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. 03.11.2008 та зареєстрований в реєстрі за №5974, укладений між Харківською міською радою () та ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) щодо земельної ділянки з кадастровим номером :16:013:0113 загальною площею 0,4803 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) повернути Харківській міській раді () земельну ділянку з кадастровим номером :16:013:0113 загальною площею 0,4803 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним приведенням цієї земельної ділянки у придатний для подальшого використання стан шляхом знесення паркану (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 04.02.2025).

Позовна заява прокуратури обґрунтована порушенням статті 376 ЦК України, статті 24 Закону України «Про оренду землі», договору оренди землі від 06.11.2008 за №59, а саме: орендарем ОСОБА_1 порушено вимоги договору оренди землі від 06.11.2008 за №59 щодо заборони самовільної забудови земельної ділянки та заборони будь-якого будівництва без відповідного дозволу (пункти 7, 19), а також умови використання земельної ділянки саме «для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», а не нового будівництва. Також, Прокурор зазначає, що листом від 23.10.2024 за №21585/5/20-40-24-05-08 ГУ ДПС у Харківській області повідомлено окружну прокуратуру про наявність заборгованості зі сплати орендної плати у ОСОБА_1 за використання земельної ділянки з кадастровим номером :16:013:0113 по АДРЕСА_1 в розмірі 11 963, 60 гривень, яка виникла 31.08.2024 (платнику нарахована орендна плата за 2023 рік у розмірі 11 963, 60 грн: податкове повідомлення-рішення від 02.05.2023 №-2030-UA0028556 у сумі 10 652, 80 грн, штрафна санкція 1310, 80 грн, податкове повідомлення-рішення від 02.05.2023 №0010014/20-40-24-05), проте, під час підготовчого провадження представником Третьої особи надано докази, що скасовані податкові повідомлення-рішення про нарахування ОСОБА_1 зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за спірною земельною ділянкою за 2023 та 2024 звітні роки.

Прокурор позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні у повному обсязі, з підстав зазначених у позові (з урахуванням заяви про зміни від 04.02.2025).

Представники Позивача та Третьої особи у судове засідання 03.03.2025 не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні повністю, посилається на те, що позовні вимоги Прокурора є необґрунтованими та недоведеними належними доказами, а тому вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Так, щодо доказу на підтвердження здійснення Відповідачем самочинного будівництва Прокурор надав до суду висновок спеціаліста від 26.04.2023 «Про дослідження у кримінальному провадженні №0000217 від 26.10.2022», в той час, як згідно із статтею 76 ЦПК України, висновок спеціаліста не входить до засобів на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Щодо вимог про зобов`язання Відповідача повернути Позивачу орендовану земельну ділянку з одночасним приведенням цієї земельної ділянки у придатний для подальшого використання стан шляхом знесення паркану, представник Відповідач зазначає, що такі є похідними від позовної вимоги про розірвання договору оренди землі, яка обґрунтована наявністю заборгованості з орендної плати, а оскільки така, на думку Відповідача, є безпідставною та необґрунтованою, то і в цій частині вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи надав для долучення до матеріалів справи рішення від 02.01.2025 № 2/20-40-24-05-02 про скасування податкових повідомлень - рішень від 29.06.2023 № -2030-UA0028556, від 16.05.2024 № -2030-UA0028556, які долучені до матеріалів справи, та з яких вбачається, що на дату розгляду справи у Відповідача відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди землі у розмірі 11963,60 грн.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення Сторін, суд встановив, що Пунктом 6 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради від 27.09.2006 №117/06 Командитному товариству «КОНЦЕРН «РАЙСКИЙ УГОЛОК» надано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,5173 га для будівництва спортивної бази, до 31.12.2011 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації). На підставі рішення господарського суду Харківської області від 21.01.2008 у справі №29/15-08 судом визнано право власності КТ «Концерн «Райский уголок» на самочинно збудований житловий будинок загальною площею 161,7 кв.м. літ. «А-2» по АДРЕСА_1 . В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 13.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №660, КТ «Концерн «Райский уголок» () відчужив право власності на житловий будинок літ. «А-2» по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Пунктом 1.98 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради від 27.02.2008 №37/08 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 4574,0 кв.м по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з подальшою орендою. Пунктом 1.32 додатку 3 до рішення сесії Харківської міської ради від 16.04.2008 №86/08 ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 4803,0 кв.м по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі вищевказаного рішення між Харківською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» від 06.11.2008 за №59 та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. 03.11.2008 та зареєстрований в реєстрі за №5974 (надалі договір оренди землі від 06.11.2008 №59). За умовами договору оренди землі від 06.11.2008 №59 Харківська міська рада передала, а ОСОБА_1 отримала в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення із земель житлової та громадської забудови загальною площею 0,4803 га з кадастровим номером :16:013:0113 по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка надана в оренду строком до 01.04.2058.

Пунктами 5, 9 договору оренди землі від 06.11.2008 за №59 передбачено, що при змінах в нормативній грошовій оцінці земель за рішенням міської ради орендар за свій рахунок виконує розрахунок оновленої грошової оцінки земельної ділянки і направляє один екземпляр відповідному органу державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки. Орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем щомісячно у грошовій формі на рахунок Державного казначейства у Харківській області.

Згідно з пунктом 3 договору оренди землі від 06.11.2008 за №59 на вказаній земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна, який належить орендареві на праві приватної власності. Недоліків, які б перешкоджали ефективному використанню земельної ділянки за цільовим призначенням, не виявлено (пункт 6 договору). Пунктом 7 договору оренди землі від 06.11.2008 за №59 передбачена заборона будь-якого будівництва без відповідного дозволу. Відповідно до п. 15 договору оренди землі від 06.11.2008 за №59 земельна ділянка з кадастровим номером :16:013:0113 площею 0,4803 га по АДРЕСА_1 передана в оренду саме для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих на вказаній земельній ділянці. Пунктом 17 вказаного договору оренди землі від 06.11.2008 за №59 передбачена заборона на самовільну забудову земельної ділянки.

У 2015 році Департаментом містобудування та архітектури Харківської міської ради був виданий будівельний паспорт забудови земельної ділянки №БП-81-2015 від 10.08.2015 для реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 . Зазначений будівельний паспорт був виданий відповідно до діючого на той час Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 № 103 (зі змінами від 25.02.2013 №66).

Підставою звернення із позовом Прокурор зазначає порушення Відповідачем статті 376 ЦК України, статті 24 Закону України «Про оренду землі», договору оренди землі від 06.11.2008 за №59, а саме: орендарем ОСОБА_1 порушено вимоги договору оренди землі від 06.11.2008 за №59 щодо заборони самовільної забудови земельної ділянки та заборони будь-якого будівництва без відповідного дозволу (пункти 7, 19), а також умови використання земельної ділянки саме «для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», а не нового будівництва. Також, Прокурор зазначає, що листом від 23.10.2024 за №21585/5/20-40-24-05-08 ГУ ДПС у Харківській області повідомлено окружну прокуратуру про наявність заборгованості зі сплати орендної плати у ОСОБА_1 за використання земельної ділянки з кадастровим номером :16:013:0113 по АДРЕСА_1 в розмірі 11 963, 60 гривень, яка виникла 31.08.2024 (платнику нарахована орендна плата за 2023 рік у розмірі 11 963, 60 грн: податкове повідомлення-рішення від 02.05.2023 №-2030-UA0028556 у сумі 10 652, 80 грн, штрафна санкція 1310, 80 грн, податкове повідомлення-рішення від 02.05.2023 №0010014/20-40-24-05), проте, як зазначає Прокурор у своїй заяві від 04.02.2025 та що підтверджується матеріалами справи, під час підготовчого провадження представником Третьої особи надано докази, що скасовані податкові повідомлення-рішення про нарахування ОСОБА_1 зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за спірною земельною ділянкою за 2023 та 2024 звітні роки.

Фактично, доказами зазначених вище порушень є протоколи огляду місця події від 01.11.2022 та від 17.03.2023, протокол огляду предмету від 31.10.2022 (з фото до них), Висновок спеціаліста від 26.04.2023 про дослідження у кримінальному провадженні № 0000217 від 26.10.2022, зокрема Прокурор наголошує на обставинах, зазначених у Висновку спеціаліста від 26.04.2023 про дослідження у кримінальному провадженні № 0000217 від 26.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 364, частини першої статті 246, частини четвертої статті 358 Кримінального кодексу України, згідно з яким:

«… улаштування фундаменту за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає будівельному паспорту від 10.08.2015 № БП-8/-2015. Нове будівництво будівельним паспортом від 10.08.2015 № БП-8/-2015 не передбачено. Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З урахуванням вищевикладеного, є підстави вважати об`єкт «Реконструкція житлового будинку; АДРЕСА_1 » самочинним будівництвом, як такий, що не відповідає будівельному паспорту та будується з істотним порушенням державних будівельних норм.»

Прокурор зазначає, що у кримінальному провадженні №0000217 від 26.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 364, частини першої статті 246, частини четвертої статті 358 Кримінального кодексу України, проведено 17.03.2023 місця події із залученням спеціалістів Інспекції ДАБК Департаменту з інспекційної роботи ХМР та Департаменту з інспекційної роботи ХМР. Крім того, листом від 12.05.2023 за №2469/0/226-23 Департаментом з інспекційної роботи ХМР направлено до ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області висновок спеціаліста від 26.04.2023 про дослідження у кримінальному провадженні. Документ сформовано в системі «Електронний суд» 01.11.2024 6 №0000217 від 26.10.2022. При перевірці спеціалістами використовувалася інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будівельний паспорт №БП-81-2015 від 10.08.2015, інші матеріали, а також протокол огляду місця події від 17.03.2023 ділянки місцевості за адресою: м. Харків, вул. Комітетська, 10.

Щодо стадії зазначеного кримінального провадження Прокурором не надано жодної інформації (окрім зазначення в позові про те, що триває досудове розслідування) та в матеріалах справи не міститься підстав щодо надання матеріалів досудового розслідування в якості доказів у цивільній справі.

Згідно з частинами першою, другою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Висновок спеціаліста не входить до переліку таких засобів та не є належним доказом у цій справі.

Частиною першою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що «преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 820/17548/14 зазначено, що преюдиціальні факти потрібно відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже була встановлена у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин.

В іншій постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17, Верховний Суд зробив висновки про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.

За змістом частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Разом із тим, ані вироку у справі у кримінальному провадженні №0000217 від 26.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 364, частини першої статті 246, частини четвертої статті 358 Кримінального кодексу України, ані актуальної інформації щодо стадії розгляду цієї справи Прокурор не надав, інформації що Сторони у цивільній справ №638/20942/24 є наразі учасниками кримінальної справи у кримінальному провадженні №0000217 від 26.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 364, частини першої статті 246, частини четвертої статті 358 Кримінального кодексу України, також не надано.

Прокурор стверджує, що житлового будинку літ. А-2 загальною площею 161,7 кв.м. на орендованій земельній ділянці не існувало і відповідачем фактично здійснюється не реконструкція, а нове будівництво. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Харківське міськБТІ» за станом на 27.12.2007, фундамент житлового будинку літ. А-2 мав такі характеристики - дерев`яний стовпчастий.

Водночас, у Будівельному паспорті (т. 1, а.с. 34-35) відображена інформація про будівлю, яка підлягає знесенню (літ. А-2) та про будинок, який проектується.

Підпунктами а, б пункту 30 договору оренди землі від 06.11.2008 за №59 передбачено право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, а також за письмовою згодою орендодавця зводити у встановленому законодавством порядку житлові, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження.

Пунктом 31 договору оренди землі від 06.11.2008 за №59 передбачено обов`язок орендаря виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження в обсязі, що передбачені законом або договором оренди, сплачувати орендну плату в строки і розмірах, передбачених договором оренди, використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно договору, дотримуватися правил добросусідства, державних норм і правил, проектних рішень, правил забудови міста Харкова, чинного законодавства України. Положеннями пунктів 36-38 договору оренди землі від 06.11.2008 за №59 передбачено, що дія договору припиняється у разі: а) закінчення строку, на який його було укладено; б) придбання орендарем земельної ділянки у власність; в) викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; г) ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: а) взаємною згодою сторін; б) рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, що істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є:

- несплата розміру орендної плати протягом більш ніж три місяці;

- використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

- передача в суборенду земельної ділянки без письмової згоди орендодавця.

Враховуючи зазначене, те, що за змістом частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, те, що правові підстави для розірвання договору оренди землі від 06.11.2008 №59 відсутні, Прокурором їх наявність не доведена та не підтверджуються матеріалами справи, суд відмовляє в позові в цій частині.

Щодо позовних вимоги про зобов`язання Відповідача повернути та привести спірну земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення паркану, суд зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, суд зазначає, що ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

У цьому контексті Верховний Суд неодноразово наголошував, що приписи стосовно охорони земель і регламентування підстав для повернення самовільно зайнятої земельної ділянки є доступними, чіткими та передбачуваними.

В контексті наведеного вбачається, що Прокурором не доведено обставин, на які він посилається у своєму позові, зокрема наявність істотних порушень будівельних норм і правил, не надано належних доказів необхідності втручання у право мирного володіння майном, не доведено та не підтверджено належними доказами підстав для зобов`язання Відповідача повернути та привести спірну земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення паркану, що має наслідком відмову в позові у цій частині.

Судові витрати, що складаються з витрат зі сплати судового збору, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, залишаються за Прокурором.

Керуючись статтями 16, 317, 376 ЦК України, статтями 2, 5, 13, 141, 258, 259, 264, 265, 270, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Прокурор Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова, Харківська область, м. Харків, вулиця Вартових Неба, 55- А, код ЄДРПОУ ;

Позивач Харківська міська рада, Харківська область, м. Харків, майдан Конституції, 7, 61003, ;

Відповідач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача Головне управління Державної податкової служби України в Харківській області, Харківська область, м. Харків, вул. Г.Сковороди, 46, 61057, .

Повний текст рішення складено 13.03.2025.

Суддя О.В. Малахова