Справа № 132/3672/21
Провадження № 2/132/26/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" лютого 2025 р.Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., за участі: представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 132/3672/21 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Хмільницька районна державна адміністрація Вінницької області про знесення самочинно збудованого майна,

ВСТАНОВИВ:

12.11.2021 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулося Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просило суд зобов`язати відповідача знести самочинно збудовану прибудову (веранду), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташована на земельній ділянці, яка перебуває у державній власності і надана позивачу у постійне користування. В обґрунтування цих вимог зазначило, що Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області володіє на праві постійного користування земельною ділянкою загальною площею 2,0144га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:025:0044. На даній земельній ділянці розміщені: будівля ветлікарні з вбудованою квартирою (літ.А), будівля лабораторії (літ.Б), та господарські будівлі і споруди, які обліковуються на балансі Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області. В ході технічної інвентаризації зазначених об`єктів нерухомого майна та виготовлення технічного паспорта у 2021 році з`ясувалось, що до квартири, належної ОСОБА_2 , останнім була самочинно збудована прибудова (веранда) на земельній ділянці, яка перебуває у державній власності і надана у постійне користування Головному управлінню Держпродспоживслужби у Вінницькій області. Під час з`ясування цієї обставини встановлено, що ОСОБА_2 земельна ділянка для здійснення прибудови (веранди) не виділялась, та документи, які б давали право виконання будівельних робіт не видавались. В результаті неправомірних дій ОСОБА_2 , порушується право Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області на безперешкодне користування земельною ділянкою, за яку воно щомісячно сплачує земельний податок, у зв`язку із чим, воно вимушене звернутися до суду із вказаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2021 року, визначено склад суду з розгляду позову: головуючого суддю Павленка І.В.

Суддею Павленко І.В. заявлено самовідвід від розгляду даного позову, який ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 16.11.2021 року був задоволений, матеріали цивільної справи передані до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу справи між суддями відповідно до вимог ст.33 ЦПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2021 року, визначено новий склад суду з розгляду позову: головуючого суддю Ставнійчук С.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Ставнійчук С.В. від 23.11.2021 року, відкрито провадження за цивільним позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

16.11.2022 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулося Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області із клопотанням про залучення в якості співвідповідачів: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які є співвласниками квартири, до якої самочинно було зведено прибудову (веранду). До клопотання долучено уточнену позовну заяву, згідно прохальної частини якої, Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області просить суд зобов`язати відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 знести самочинно збудовану прибудову (веранду), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташована на земельній ділянці, яка перебуває у державній власності і надана у постійне користування Головному управлінню Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

Дане клопотання ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 22.11.2022 року було задоволене, визначено залучити до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; прийнято уточнену позовну заяву та продовжено розгляд справи в межах уточнених позовних вимог.

05.12.2022 року до Калинівського районного суду Вінницької надійшов відзив на позовну заяву, згідно прохальної частини якого, представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Никитюк О.І. просить суд у задоволенні позовних вимог Головному управлінню Держпродспоживслужби у Вінницькій області відмовити у повному обсязі. Дану позицію обґрунтовує тим, що прибудована відповідачами до квартири веранда, не є самостійним об`єктом нерухомості та будівництва, а є підсобним приміщенням квартири та її невіддільною частиною, а тому не може бути знесена за рішенням суду. Веранда була збудована у 2014 році, як підсобне приміщення для встановлення та обслуговування твердопаливного котла, на земельній ділянці, якою відповідачі користуються з мовчазної згоди позивача, на протязі всіх років проживання в квартирі. Задоволення позовних вимог та знесення веранди спричинить демонтаж паливного котла та переобладнання системи опалення, а сама земельна ділянка залишиться порожньою.

У відповіді на відзив, яка надійшла 20.12.2022 року до Калинівського районного суду Вінницької області, Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області зазначає, що не має суттєвого значення для вирішення цієї справи те, коли саме позивачу стало відомо про наявність самочинної прибудови, оскільки згідно п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, за змістом статті 391 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки порушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим, тривалість порушеного права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. Веранда є об`єктом нерухомого майна, хоч і приналежним до головної речі, однак збудована самочинно, без будь-яких дозволів, на земельній ділянці, якою користується Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, а тому на підставі ч.ч.1, 4 ст.376 ЦК України, підлягає знесенню. Оскільки земельна ділянка, на якій відповідачами було самочинно зведено веранду, є об`єктом державної власності, яка надана Головному управлінню Держпродспоживслужби у Вінницькій області у постійне користування, а тому в результаті протиправний дій відповідачів створено перешкоду у її користуванні, а відтак з метою усунення порушеного права позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

На підставі розпорядження керівника апарату Калинівського районного суду Вінницької області Дудара А.А. від 20.01.2023 року № 108, визначено призначити повторний автоматичний розподіл справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 року, визначено новий склад суду: головуючого суддю Сєліна Є.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 30.01.2023 року, прийнято справу до свого провадження, визначено здійснити її розгляд за правилами загального позовного провадження, зі стадії підготовчого провадження.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 24.04.2023 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 14.08.2023 року, провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 120/1090/23 за позовом ОСОБА_2 до Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 14.10.2024 року, поновлено провадження у справі за стадії, на якій його було зупинено.

Представник позивача СТАДНИК О.С. в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представник адвокат НИКИТЮК О.І. в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку.

Третя особа уповноважений представник Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року.

Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»).

У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Слід також зазначити, що у відповідності до статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України, та відповідачі та їх представник не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Згідно сталої правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 03.05.2022 року у справі № 520/5386/15-ц, від 24.10.2024 року у справі № 752/8103/13-ц, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності відповідачів та їх представника, що не може розцінюватись, як порушення їх прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак доводить, що об`єкт нерухомості є самочинним.

У частині четвертій статті 376 ЦК України зазначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до статті 376 ЦК України, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що «…правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови».

За обставин, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного будівництва, навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 204/3027/20 (провадження № 61-2199св22), від 01 лютого 2023 року у справі № 204/1053/20 (провадження № 61-21119св21), від 22 червня 2023 року у справі № 592/16491/18 (провадження № 61-9539св22), від 04 січня 2024 року у справі № 680/1009/16-ц (провадження № 61-3906св23).

Судом встановлено, що Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області володіє об`єктом державного майна, а саме земельною ділянкою загальною площею 2,0144га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, кадастровий номер :01:025:0044, на праві постійного користування, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 124973312, сформований 23.05.2018 року державним реєстратором Бережанської сільської ради Калинівського району Вінницької області Підлуцькою Ю.М.; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 276380149 від 23.09.2021 року; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 314715521 від 10.11.2022 року.

На цій земельній ділянці розміщена будівля приміщень ветиринарної лікарні з вбудованою квартирою, що підтверджується зокрема: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131043219, сформованим 17.07.2018 року державним реєстратором Бережанської сільської ради Калинівського району Вінницької області Підлуцькою Ю.М.; технічним паспортом на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами, виготовленим 11.02.2021 року Калинівським районним структурним підрозділом Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації».

Дана вбудована квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної спільної часткової власності належить відповідачам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що випливає з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 276005401 від 22.09.2021 року; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 124765823, сформованого 22.05.2018 року державним реєстратором Калинівської міської ради Вінницької області Низькоклон О.М.; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 124766455, сформованого 22.05.2018 року державним реєстратором Калинівської міської ради Вінницької області Низькоклон О.М.

Під час технічної інвентаризації нерухомого майна, проведеної на замовлення Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, орган, який проводив технічну інвентаризацію, а саме Калинівський районний структурний підрозділ Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» встановив, що у 2014 році до квартири АДРЕСА_3 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та знаходиться на земельній ділянці, яка є об`єктом державної власності, та перебуває у володінні (постійному користуванні) Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, самочинно була зведена прибудова (веранда) /літ.а2/.

Зазначена прибудова (веранда) була збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, та без отримання дозвільних документів, що зафіксовано в технічному паспорті на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами, виготовленому 11.02.2021 року Калинівським районним структурним підрозділом Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», в якому у примітці до експлікації до схеми розташування будівель та споруд, зазначено, що на прибудову (веранду) /літ.а2/, відсутні дозвільні документи.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 169026197, сформованого 03.06.2019 року державним реєстратором Бережанської сільської ради Калинівського району Вінницької області Підлуцькою Ю.М., прибудова (веранда) /літ.а2/, до складу об`єкта нерухомого майна не входить, оскільки збудована самочинно.

Наведені обставини визнаються учасниками справи, зокрема відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які у відзиві на позов зазначають, що фактично звели прибудову (веранду) без документів, що дають право на це, а саме без документів, які дають право на виконання будівельних робіт, та без відповідного документа на право власності чи користування земельною ділянкою, та ними не оспорюються.

Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, у даній справі, яка розглядається, встановлено, що відповідачі здійснили будівництво спірної споруди (веранди) без документів, що дають право на це, а саме без документів, які дають право на виконання будівельних робіт, та без відповідного документа на право власності чи користування земельною ділянкою.

Самочинно споруджена на належній Головному управлінню Держпродспоживслужби у Вінницькій області земельній ділянці, відповідачами прибудова (веранда), створює перешкоди у користуванні позивачем своєю земельною ділянкою.

Суд враховує, що дана справа перебувала на розгляді суду більше трьох років і відповідачі не були позбавлені можливості усунути порушення, допущені при будівництві спірної споруди (веранди), однак ними не вжито належних дій щодо цього.

Згідно правових висновків, які викладені Верховним Судом в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19), та від 02 листопада 2022 року у справі № 420/4209/19 (провадження № К/9901/9928/21), та які відповідно до положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, у разі, якщо відповідач здійснив будівництво без документів, що дають право на це, а саме без документів, які дають право на виконання будівельних робіт, та без відповідного документа на право власності чи користування земельною ділянкою, то в цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

З урахуванням вищенаведеного, слід зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 знести самочинно збудовану прибудову (веранду), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташована на земельній ділянці, яка перебуває у державній власності і надана у постійне користування Головному управлінню Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області при зверненні до суду сплатило судовий збір у розмірі 2270грн.00коп., що підтверджується платіжним дорученням № 758 від 17.08.2021 року.

Згідно частин першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи зі змісту вказаних положень закону, необхідно стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області документально підтверджені витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду із вказаним позовом у розмірі 2270грн.00коп., у рівних частках, а саме по 756грн.67коп. з кожного.

Згідно частин першої - третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи із викладеного, керуючись ст.ст.258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Хмільницька районна державна адміністрація Вінницької області про знесення самочинно збудованого майна задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 знести самочинно збудовану прибудову (веранду), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташована на земельній ділянці, яка перебуває у державній власності і надана у постійне користування Головному управлінню Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області документально підтверджені витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду із вказаним позовом у розмірі 2270грн.00коп., у рівних частках, а саме по 756грн.67коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя