Номер провадження: 22-ц/813/1790/25
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач АТ «УкрСиббанк»

відповідач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

третя особа орган опіки та піклування Малиновської (Хаджибейської) районної адміністрації Одеської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Мазун І.А., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Малиновської (Хаджибейської) районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення заборгованості,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом, в подальшому з уточненим, АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Малиновської (Хаджибейської) районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення заборгованості, в якому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованость за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.12.2006 року ( в системі обліку банку договір № 0 у розмірі 396 864,38 грн. (Триста дев?яносто шість тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 38 коп.) в межах вартості майна, одержаного у спадщину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб?єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути судовий збір у розмірі 5952,97 грн. фактично понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між АКІБ «УкрСиббанк» (поточне найменування з 24.11.2018 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК») та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 року (в системі обліку банку договір № 0), відповідно з яким Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 32000.00 дол. США та зобов?язався їх повертати щомісячно в обсязі, встановленому графіком погашення, але не пізніше 22.12.2027 року та сплатити проценти у розмірі 11.3% річних на умовах, вказаних у договорі.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по казаному кредитному договору укладено договір поруки №81680 від 22.12.2006 року з ОСОБА_5 та іпотечний договір від 22.12.2006 року з ОСОБА_4 . В іпотеку банку було передано нерухоме майно квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2006 року.

У зв`язку з невиконанням Позичальником умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість та Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 17.02.2021 року по справі № 521/17605/15-ц позов банку задоволено, встановлено факт надання кредиту у доларах США, факт невиконання ОСОБА_4 кредитних зобов?язань та наявність заборгованості перед Банком.

Станом на 01.07.2022 року існувала заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 26058,93 дол. США по кредиту, 20427.69 дол. США по відсоткам. Так, 02.07.2021 року ОСОБА_6 звернувся до банку заявою про проведення реструктуризації за вказаним кредитом відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» (№ 1381-IX від 13.04.2021 року) та п. 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування".

13.08.2021 року між Банком та ОСОБА_4 були підписані додаткові угоди до кредитного договору та іпотечного договору про внесення відповідних змін.

ОСОБА_4 помер у листопаді 2021 року, про що 10.11.2021 року зроблено актовий запис №89. Після його смерті залишилося нерухоме майно - квартира. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є предметом іпотеки, а також невиконані кредитні зобов?язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у розмірі 396 864,38 грн. (Триста дев?яносто шість тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 38 коп.), з яких: 383 914,82 грн. - заборгованість за кредитом; 12 949,56 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Вказана квартира та зобов?язання щодо повернення Банку кредиту та процентів увійшли до складу спадщини.

Станом на 21.09.2022 року заборгованість за кредитним договором спадкоємцями не погашена та становить 396 864,38 грн. (Триста дев?яносто шість тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 38 коп.), з яких : 383914,82 грн. - заборгованість за кредитом; 12949,56 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Малиновської (Хаджибейської) районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на спадкове майно - задоволено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, щоза життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 станом на 21.09.2022 року заборгованість становить 396864,38 грн. (Триста дев?яносто шість тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 38 коп.), з яких: 383914,82 грн. - заборгованість за кредитом, 12949,56 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Зокрема, відповідно до довідки-розрахуноку заборгованості за кредитом ОСОБА_4 станом на 21.09.2022р. за кредитним договором № 0 від 02.07.2021р. та виписки за кредитним договором є доказом того, що померлий позичальник після здійснення банком реструктуризації від 02.07.2021 року не здійснив жодного погашення згідно Графіка, тобто з 02.07.2021 року не було жодного погашення.

Перевіряючи наданий позивачем АТ «УКРСИББАНК» розрахунок заборгованості, суд враховує, що відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Аналізуючи встановлені судом обставини за їх хронологічністю, суд приходить до висновку, що кредитор в межах визначеного ст.1281 ЦК України строку реалізував своє суб`єктивне право на виконання спадкоємцем боргових зобов`язань померлого позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12.04.2017 року у справі №6-2962цс16.

На підставі викладеного, а також враховуючи розмір заборгованості, ту обставину, що борг відповідача за основним зобов`язанням є значним, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час та невиконання відповідачем своїх зобов`язань, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно порушив питання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також суд прийшов до висновку, що в даному випадку вартість спадкового майна (як встановлено проведеною у справі оціночно-будівельною експертизою) значно перевищує заборгованість, а тому спадкоємець має можливість та забов`язаний погасити борг.

Обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам договору іпотеки, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, із зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти постанову, якою рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2024 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що у відзиві представник відповідачки повідомляв, що квартира АДРЕСА_2 є єдиним житлом малолітньої ОСОБА_2 , якого за наслідком розгляду даної справи вона може лишитись, що суперечить принципу розумності та справедливості.

Між тим суд, зазначивши про реєстрацію місця проживання відповідачки не у квартирі АДРЕСА_2 , а за іншою адресою, прийшов до висновку, що права дитини порушені не будуть.

Разом з цим, судом не перевірялись обставини щодо саме місця проживання відповідачки та наявності у дитини іншого житла.

У позовній заяві AT «Укрсиббанк» відповідачем була визначена ОСОБА_5 ,-однак не зазначений ані її реєстраційний номер облікової картки платника податків, ані номер і серію паспорта, хоча така інформація достеменно була відома позивачу.

Окрім цього, позивачем не було зазначено у позові щодо наявності у нього або у іншої особи оригіналів документів (згідно додатку з 8 по 10, з 12 по 20), доданих до позову.

Не вирішивши питання про прийняття заяви позивача про зміну предмету позову від 11.01.2024 мав розглянути вимоги, заявлені у позовній заяві (в уточненій редакції) від 10.02.2023 р.

Тобто, суд розглянув справу поза межами позовних вимог.

Окремо слід зазначити, що суд, навіть розглядаючи вимоги, викладені у заяві про зміну предмету позову від 11.01.2024 у будь-якому випадку не мав підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення способу реалізації предмета іпотеки.

Судом на підставі припущень та неналежних доказів встановлено наявність заборгованості за кредитним договором та розмір такої заборгованості.

Позивачем не повідомлялась, а судом не встановлювалась дата, з якої АТ Укрсиббанк стало відомо про смерть ОСОБА_4 .

Окрім цього, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують направлення позивачем вимоги про повернення заборгованості за кредитом ані до нотаріальної контори, ані до ОСОБА_2 .

Також судом не перевірялась обставина щодо доведення нотаріальною конторою до відома відповідачки відомостей про пред`явлення позивачем вимог з повернення заборгованості.

Тобто, суд формально прийшов до висновку про дотримання позивачем строку, визначеного ст. 1281 ЦК України, фактично не досліджував, чи дотримався позивач умов для звернення з відповідним позовом та, чи не втратив право, з метою захисту якого звернувся до суду.

Позиція учасників справи.

Не погодившись з доводами апеляційної скарги, представник позивача надав відзив у якому просив суд апеляційну скаргу адвоката Цейтліни В.Є. - представника ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2024 - залишити без змін.

Вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, відкласти розгляд не просили, що у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України не заважає апеляційному перегляду.

Крім того, представник позивача просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача просила судове засідання призначене 11.03.2025 провести у відсутність апелянта та її представника.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справ підтверджено, що 22.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (поточне найменування з 24.11.2018 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 року (в системі обліку банку договір № 0), відповідно з яким Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 32000.00 дол. США та зобов?язався їх повертати щомісячно в обсязі, встановленому графіком погашення, але не пізніше 22.12.2027 року та сплатити проценти у розмірі 11.3% річних на умовах, вказаних у договорі. (а.с. 15-20, том 1)

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вказаному кредитному договору укладено договір поруки № 81680 від 22.12.2006 року з ОСОБА_5 та іпотечний договір від 22.12.2006 року з ОСОБА_4 . В іпотеку банку було передано нерухоме майно квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.26-28, том 1)

Вищевказана квартира належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2006 року. (а.с.32, том 1)

В матеріалах справи є виписки за кредитним договором № 0 за 22.12.2006 року та копія меморального ордеру № від 22.12.2006 року, як докази надання кредитних коштів Банком. (а.с.49-51, том 1)

Відповідно до п.5.6 постанови Національного банку України від 18.06.2003 № 254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» та п. 62 постанови Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

В зв`язку з невиконанням Позичальником умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість та Банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 17.02.2021 року по справі № 521/17605/15-ц позов Банку задоволено, встановлено факт надання кредиту у доларах США, факт невиконання ОСОБА_8 кредитних зобов?язань та наявність заборгованості перед Банком та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 27562 (двадцят сім тисяч п?ятсот шістдесят два) долари США 74 цента та пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 8907 (вісім тисяч дев?ятсот сім) гривень 29 копійок. Вищевказане рішення суду вступило в законну силу 30.03.2021 року. (а.с.34-37, том 1)

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до виписки за кредитним договором станом на 01.07.2021 року існувала заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 26058,93 дол. США по кредиту, 20427,69 дол.США по відсоткам. (а.с. 51, том 1)

02.07.2021 року ОСОБА_6 звернувся до банку заявою про проведення реструктуризації за вказаним кредитом відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» (№ 1381-IX від 13.04.2021 року) та п. 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування". (а.с. 38, том 1)

На виконання вимог п.п. 12 п.7 Закону України Банк здійснив всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та 13.08.2021 надіслав позичальнику, поручителю поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов?язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов?язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів, а саме:

- змінено валюту зобов?язань на українську гривню,

- сукупна сума заборгованості, яка вважається не погашеною за результатами проведення реструктуризації (заборгованість зі сплати кредиту за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації - 383914.82 грн.,

- строк кредитування до 02.07.2031р.,

- відсоткова ставка - 9.27 % річних (визначена виходячи з розміру українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні (застосовується останнє значення індексу, встановлене на початок календарного дня, на який проводиться реструктуризація, збільшеного на один процентний пункт). Надалі, розмір процентів за користування кредитом змінюється через кожен календарний рік з дня проведення реструктуризації та встановлюєься у розмірі українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні (застосовується останне значення індексу, встановлене на початок календарного дня, в який здійснюється зміна розміру процентів за користування кредитом, збільшеному на один процентний пункт,

- строк сплати процентів з 1 по 2 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані Банком такі проценти за користування кредитом.

Нараховування процентів за договором здійснюється щомісяця. в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. Період нарахування процентів згідно умов договору починається з дня фактичного надання кредиту, якщо умовами договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем.

- для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційній номер договору в системі обліку Банку за результатами проведення реструктуризації, а саме №0 (далі - Реєстраційний номер Договору). При цьому при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується реєстраційний номер Договору № 0. (а.с.39-42, том 1)

В матеріалах справи наявні копії додаткових угод до кредитного договору та іпотечного договору про внесення відповідних змін від 13.08.2021 року між Банком та ОСОБА_4 (а.с.25,29-30, том 1)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 10.11.2021 року зроблено актовий запис № 89. (а.с. 45, том 1)

У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів 17.01.2023 року Малиновська державна нотаріальна контора у місті Одесі надала належним чином завірену копію спадкової справи № 116/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 . Згідно матеріалів вищевказаної спадкової справи заяву про прийняття спадшини було подано лише ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданого 08.10.2008р. Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . яка діє як законний представник своєї малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.130, том 1)

Після смерті ОСОБА_4 залишилося нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 та є предметом іпотеки, а також невиконані кредитні зобов?язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у розмірі 396864.38 грн. (Триста дев?яносто шість тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 38 коп.), з яких: 383914.82 грн. - заборгованість за кредитом, 12949.56 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, Вказана квартира та зобов?язання щодо повернення Банку кредиту та процентів увійшли до складу спадщини.

08.02.2022 року Банк направив вимогу до спадкоємців до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса та просив нотаріуса передати вимоги щодо погашення боргу спадкоємцям, повідомити банк про спадкоємців, які прийняли спадщину та яким видано свідоцтво про право на спадщину. (а.с. 44, том 1).

17.05.2022 року Банк отримав від Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса листа від 04.05.2022 року, яким було повідомлено, що претензія Банку від 15.02.2022 року отримана та на її підставі заведена спадкова справа №116/2022 та вимоги Банку доведені до відому спадкоємців. (а.с. 48, том 1)

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитнимм договором № 0 станом на 21.09.2022 року заборгованість за кредитним договором спадкоємцями не погашена та становить 396864,38 грн. (Триста дев?яносто шість тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 38 коп.), з яких: 383914,82 грн. - заборгованість за кредитом, 12949,56 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитнимм договором № 0 станом на 21.09.2022 року заборгованість становить 396864,38 грн. (Триста дев?яносто шість тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 38 коп.), з яких: 383914,82 грн. - заборгованість за кредитом, 12949,56 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Зокрема, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_4 станом на 21.09.2022р. за кредитним договором № 0 від 02.07.2021р. та виписки за кредитним договором є доказом того, що померлий позичальник після здійснення банком реструктуризації від 02.07.2021 року не здійснив жодного погашення згідно Графіка, тобто з 02.07.2021 року не було жодного погашення.

Відповідно до вищевикладеного на думку колегії суддів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що доводи представника відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву про недоведеність Банком вимог боргових зобов`язань ОСОБА_4 є неспроможними, так як не містять доказів, з яких підстави вимоги Банку, що викладені у позовній заяві, є не доведеними. Також представник відповідача не надав суду інших розрахунків щодо забогованості, а також клопотань про призначення судової економічної експертизи по справі стороною відповідача заявлено не було.

Перевіряючи наданий позивачем АТ «УКРСИББАНК» розрахунок заборгованості, суд врахував, що відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України.

Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому вони спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом.

Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частиною 4 ст.1268 ЦК передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк, або неповнолітня особа вважається, що прийняла спадщину.

Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги.

Верховний суд у Постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц вказав, що право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї.

Таким чином, право на спадкове майно у неповнолітньої особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виникло з моменту відкриття спадщини.

Як зазначено в п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців слід враховувати, що з урахуванням ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України. До того ж включення до складу спадщини обов`язків спадкодавця зумовлено універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обов`язків, які належали право попереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (неповнолітню доньку померлого), в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_1 , було залучено ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси до участі у справі у якості відповідача по вказаній цивільній справі.

Суд врахував позицію Верховного Суду України по справі № 640/6274/16 була висловлена у постанові від 18 вересня 2019 року, згідно якої з огляду на принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у ст.60 ЦПК 2004 року на час розгляду справи та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Отже, аналізуючи встановлені судом обставини за їх хронологічністю суд прийшов до висновку, що кредитор в межах визначеного ст.1281 ЦК України строку реалізував своє суб`єктивне право на виконання спадкоємцем боргових зобов`язань померлого позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12.04.2017 року у справі №6-2962цс16.

На підставі викладеного, а також враховуючи розмір заборгованості, ту обставину, що борг відповідача за основним зобов`язанням є значним, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час та невиконання відповідачем своїх зобов`язань, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно порушив питання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду(стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пунктах 14-20, 57-60 постанови від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц.

Відповідно до п.4.1 іпотечного договору, ПАТ «УКРСИББАНК» як іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Такі положення взаємоузгоджується зі ст.20 ЦК України, ст.13 ЦПК України та п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями п.4.2 іпотечного договору передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: п.4.2.1 за рішенням суду; п.4.2.2 у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; п.4.2.3 у позасудовому врегулюванні у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як роз`яснено в п.п.41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Представником відповідача 13.12.2023 року до суду було надано висновок експерта № 690 від 08.12.2023р. де зазначається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 36,0 кв.м. та житловою площею 16,5 кв.м. станом на дату проведення дослідження складає 968 000 грн.(а.с. 80-98, том 2)

Отже суд прийшов до висновку, що в даному випадку вартість спадкового майна (як встановлено проведеною у справі оціночно-будівельною експертизою) значно перевищує заборгованість, а тому спадкоємець має можливість та зобов`язаний погасити борг.

При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, в розумінні ст.39 Закону України «Про іпотеку» необхідно установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.

Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Верховний Суд України в своїй правовій позиції, викладеній в постанові від 02.11.2016 року у справі №6-1907цс16 зазначив, що оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов`язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, враховуючи, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам договору іпотеки, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, із зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту ст.1281 ЦК України, допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України через консула, що узгоджується з п.2.1 п.2 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 (провадження 61-10125св21) сформулював наступні правові висновки, відповідно до яких звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах зупинено на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Згідно ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Що стосується посилань представника відповідача на те, що спірна квартира є єдиним житлом малолітньої ОСОБА_2 , то суд першої інстанції розцінив їх критично, оскільки, як вбачається з матеріалів спадкової справи малолітня ОСОБА_2 зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 .

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Доводи апелянта про незастосування судом ст. 185 ЦПК України, у зв`язку з не зазначенням банком у позовній заяві даних РНОКПП та серії/номеру паспорту відповідача ОСОБА_5 та не зазначення наявності у відповідача оригіналів доказів, копії яких додані до позовної заяви не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Незазначення Банком у позовній заяви РНОКПП та серії/номеру паспорту відповідача ОСОБА_5 , яка в подальшому була замінена на належного відповідача ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , ніяк не вплинуло на подальше вирішення справи.

Окрім того, при розгляді справи в суді в першій інстанції відповідач не вказували на наявність підстав для залишення позовної заяви без руху та відсутності у позовній заяві відомостей для правильного вирішення справи по суті.

Таким чином, враховуючи відсутність впливу незазначення вищевказаних даних на подальше правильне вирішення справи по суті спору не впливають, а тому вказані доводи не заслуговує на увагу.

Апеляційний суд відхиляє посилання в апеляційній скарзі, що суд вирішив справу поза межами позовних вимог, оскільки не була розглянута заява банку судом про зміну предмета позову від 11.01.2024, в редакції прохальної частини якої суд задовольнив позовні вимоги у оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зміна предмету позову можлива, зокрема, в такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.5 ст.49 ЦПК України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частинами третьою, четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.189 ЦПК України одним із завдань підготовчого провадження є:остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що банком були подані докази надіслання копії заяви про зміну предмета позову від 11.01.2024 до суду, заява подана з дотриманням норм ЦПК України, до закриття підготовчого засідання по справі.

Таким чином, у суду не було підстав для залишення заяви про зміну предмету позову від 11.01.2024 без розгляду та повернення її позивачу.

Окрім того, що у разі наявності у суду сумнівів щодо вартості майна чи відсутності доказів на визначення його вартості, а також з врахуванням того, що вартість такого майна на момент виконання рішення може змінитись (у разі задоволення позову) суд не позбавлений в резолютивній частині рішення вказати порядок виконання рішення, зокрема вказати стягнути борг в межах вартості майна, отриманого у спадщину.

Вищевикладене в свою чергу свідчить про те, що твердження про розгляд справи за межами позовних вимог є необґрунтоване.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості, що доданий до позовної заяви, складений, виходячи з боргу, який існував у ОСОБА_4 на дату смерті, який не був погашений спадкоємцями та складає 396 864,38 грн., тобто на ту ж суму, що вказана у вимозі.

Також, Графік обчислення загальної вартості кредиту та реальної сукупної вартості процентної ставки, який є додатком до додаткової угоди №1 від 13.08.2021 року розрахований для виконання позичальником своїх зобов`язань добросовісно без прострочення погашення за кредитом.

Довідка-розрахунок заборгованості за кредитом ОСОБА_4 станом на 21.09.2022 року за кредитним договором №0 від 02.07.2021 року та виписка за кредитним договором є доказом того, що померлий позичальник після здійснення банком реструктуризації від 02.07.2021 не здійснив жодного погашення згідно Графіка, тобто з 02.07.2021 року не було жодного погашення.

Посилання на відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують заборгованість померлого ОСОБА_4 є безпідставними.

Виписка за кредитним договором №0 від 02.07.2021 року, долучена до позовної заяви Банку є первинним бухгалтерським документом.

Згідно п. 51 діючої постанови Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції).

Надана Банком виписка по кредитному договору містить всі необхідні реквізити та надає достовірні відомості щодо погашень та нарахувань по кредитному договору, а отже є належним та допустимим доказом для підтвердження наявності та розміру заборгованості.

Відповідно до практики Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 564/721/16-ц (провадження № 61-1654св19), в силу положень статті 1282 ЦК України у спадкоємців із прийняттям спадщини виникає обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за зобов`язаннями, які існували на час відкриття спадщини. За приписами частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, а тому таке зобов`язання спадкоємців може бути грошовим.

За змістом норми статті 625 ЦК України закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевказане, можна дійти до висновку, що доводи представника відповідача адвоката Цейтліни В.Є. про недоведеність Банком розміру вимог боргових зобов`язань ОСОБА_4 є лише припущенням, так як не містять докази, з яких підстав вимоги Банку, що викладені у позовній заяві, є не доведеними, навпаки матеріали справи містять погодження з позичальником розміру вимог банку (а.с.38-42).

Також, представник Відповідача не наводить альтернативних розрахунків та не надає будь-яких інших доказів, які б слугували підтвердженням того, що АТ «УКРСИББАНК» не довів розмір зобов`язань померлого позичальника ОСОБА_4 .

З цих підстав, висновки представника Відповідача адвоката Цейтліни В.Є. про недоведеність Банком розміру вимог АТ «УКРСИББАНК» не підтвердженні жодними доказами та не відповідають обставинам справи, а тому не заслуговують на увагу суду.

Щодо поданого клопотання апелянта про витребування доказів, а саме виписки про рух коштів за період з дня відкриття рахунку по 10 листопада 2021 року включно, апеляційний суд зазначає наступне.

В матеріалах справи містяться виписки по рахунку, які є первинними документами та доказами по справі, крім того матеріали справи містять судове рішення яке набрало законної сили та підтверджує заборгованість та відповідно до норм діючого ЦПК України не потребує додаткового доведення.

Крім того, сторона апелянта приймала участь у розгляді справи, неодноразово представник апелянта з`являвся до суду першої інстанції та був присутній під час розгляду справи, що не позбавляло його права подати вказане клопотання до суду першої інстанції, проте з вказаним клопотанням до суду першої інстанції не звертався чим порушує принцип інстанційості( т.2 а.с.12,175,186).

Представник апелянта не навів виключних обставин не подання вказаного клопотання до суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходе до висновку, що у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Посилання апелянта на не встановлення судом обставин щодо дотримання строків банком для звернення з вимогою до відповідачки у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України та зазначає про відсутність доказів, що підтверджують направлення позивачем вимоги про повернення заборгованості за кредитом ані до нотаріальної контори, ані до ОСОБА_2 спростовуються матеріалами справи та судом першої інстанції вірно надано оцінку вказаним обставинам.

Щодо доводів апеляційної скарги, що квартира АДРЕСА_2 є єдиним житлом малолітньої ОСОБА_2 , якого за наслідком розгляду даної справи вона може лишитись, що суперечить принципу розумності та справедливості є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів спадкової справи малолітня ОСОБА_2 зареєстрована та проживає разом з матір`ю за іншою адресою: АДРЕСА_3 .

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова