Справа № 570/40/25
Номер провадження 2/570/608/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Ганцева В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

в с т а н о в и в :

03 січня 2025 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якій просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з останнього на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст заяв по суті справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 27 жовтня 2006 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис №1967. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Позивач вказує про те, що їх сім`я з відповідачем розпалася та існує формально, з огляду на те, що між ними під час спільного проживання часто виникали непорозуміння, в тому числі через зловживання відповідачем алкоголем, сварки відбувалися в присутності дітей. Крім того, позивачу стало відомо про численні зради відповідача, з грудня 2024 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують, діти постійно проживають з позивачем. Вказує, що почуття любові та поваги між ними відсутні.

Вважає, що збереження сім`ї з відповідачем буде суперечити її інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей.

Крім того, з вересня 2024 року відповідач не надає коштів на утримання дітей та таким чином ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Позивачка просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову та досягнення дітьми повноліття.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

25 лютого 2025 року через канцелярію суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 , в якій останній просив проводити розгляд справи без його участі, вказав про те, що визнає позовні вимоги в повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 20 січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 15:30 год. 25 лютого 2025 року.

25 лютого 2025 року судове засідання у справі відкладено на 11 березня 2025 року.

У судове засідання 11 березня 2025 року сторони не з`явилися. При цьому, позивач подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечила щодо винесення судом рішення.

Від відповідача через канцелярію суду надійшла заява, в якій останній просив суд провести розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1967.

У шлюбі між сторонами народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , і який на день розгляду справи є неповнолітнім.

Також, у шлюбі між сторонами народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , і який на день розгляду справи є неповнолітнім.

Згідно копії паспорта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_4 , місце проживання останньої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Фактична адреса проживання позивачки зі слів АДРЕСА_2 , де за вказаною адресою з нею проживають їхні спільні неповнолітні діти.

Згідно відповіді начальника відділу Городоцької територіальної громади №5688/521 від 14.01.2025 на запит суду, місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач у позовній заяві стверджує про факт припинення шлюбних відносин між сторонами, втрату почуття взаємної любові та поваги один до одного, а також вказує про те, що шлюб між сторонами має формальний характер, подальше сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей. Також вказує, що після розірвання шлюбу діти проживатимуть з нею.

З огляду на вказане, позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе, а тому їх шлюб слід розірвати, а з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Стаття 112 Сімейного Кодексу України, регламентує, що вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

За змістом статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до положень статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.3 статті 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У статті 182 Сімейного Кодексу України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України).

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.6 ст.19 ЦПК України, зазначена справа є малозначною справою, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду за правилами спрощеного провадження.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2006 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1967.

У шлюбі між сторонами народилися сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які на день розгляду справи є неповнолітніми.

Так, позивачем наведено достатні підстави вважати, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинено, спільне господарство між подружжям не ведеться, вони разом не проживають, що свідчить про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, а їхні сімейні стосунки мають формальний характер.

Також судом враховуються відомості про те, що під час спільного проживання у сторін мали місце непорозуміння, сварки щодо способу життя відповідача, які негативно впливали зокрема і на стан їх неповнолітніх дітей.

Разом з тим, позивачка стверджує, що спільне життя та збереження сім`ї є неможливим в зазначених умовах та таким, що суперечить її інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей.

Згідно наведеного, підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки на даний час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін та їхніх неповнолітніх дітей, спір щодо поділу майна відсутній, а тому в силу статті 112 Сімейного Кодексу України, є усі підстави для розірвання шлюбу між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстровано 27 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1967.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів, судом встановлено, що спільні діти сторін проживають разом з позивачкою і протягом близько чотирьох місяців перебувають повністю на її утриманні, відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає.

Разом з тим, суд враховує, що відповідач, будучи батьком неповнолітніх дітей, зобов`язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття, при цьому розділяючи цей обов`язок з матір`ю, оскільки законодавча вимога передбачає - обов`язок по утриманню дитини обома батьками.

При цьому, суд бере до увагу ту обставину, що відповідач такі позовні вимоги визнав, що вказує на усвідомлення ним батьківського обов`язку по утриманню своїх дітей.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан сторін, а також те, що спільні діти сторін перебувають на утриманні позивачки, та враховуючи те, що судом не встановлено, що на утриманні відповідача є інші особи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини, починаючи від дня пред`явлення позову 03 січня 2025 року до досягнення дітьми повноліття.

Згідно із ч.1 статті 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Крім того, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені ним при подачі позову до суду, тобто 605,60 грн та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 27 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що 27 жовтня 2006 року складено відповідний актовий запис №1967.

Шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду, яке є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків (доходу) ОСОБА_2 щомісячно на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини, починаючи від дня пред`явлення позову 03 січня 2025 року до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в межах суми платежу за один місяць, а саме в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку /доходу/ але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини підлягає негайному виконанню.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 26 грудня 2006 року, місце проживання: АДРЕСА_2 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт громадянина України № НОМЕР_7 , виданий 19 червня 2020 року установою за №5624, місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст виготовлено 13 березня 2025 року.

Суддя Гладишева Х.В.