Справа № 347/715/21
Провадження № 22-ц/4808/345/25
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Струтинської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Струць Тетяни Ігорівни на рішення Косівського районного суду від 11 грудня 2024 року, ухвалене в складі судді Кіцули Ю.С. у м. Косові, повний текст якого складено 18 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

В обґрунтування позову посилався на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 . У цьому ж будинку в квартирі АДРЕСА_2 проживає відповідач, який протиправно перешкоджає позивачу користуватись його житлом. Зокрема, він здійснив незаконну добудову на п`ятому поверсі в коридорі спільного користування та на горищі, перекрив доступ до частини приміщення загального користування коридору та горища. Незаконність здійснення такої добудови на горищі підтверджується відповіддю ДАБІ на адвокатський запит, у якій зазначено про відсутність інформації щодо дозвільних документів на здійснення цих добудов.

Позивач ствердив, що відповідач своїми діями створив йому перешкоди у користуванні житлом та порушує його право власності на користування горищем, яке є власністю всіх мешканців будинку. Також на горищі розміщені обладнання та система водопостачання квартир, лічильник води, інженерні та комунальні мережі, вихід до яких має лише відповідач ОСОБА_2 , який інших мешканців будинку не впускає на горище та тривалий час безпричинно відключав воду в цілому будинку. Також відповідач неодноразово закривав ворота в`їзду на прибудинкову територію, у зв`язку з чим доводилось викликати працівників поліції.

Вважає, що відповідач своїми неправомірними діями створює йому перешкоди у користуванні житлом, обмежує його право власності, перешкоджає користуватись та мати доступ до системи водопостачання інженерних та комунальних мереж.

Посилаючись на зазначене, просив усунути йому перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити приміщення коридору на п`ятому поверсі та горище в будинку за адресою: АДРЕСА_3 шляхом демонтування забудов.

Рішенням Косівського районного суду від 11 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Струць Т.І. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, зазначає, що позивач звернувся за захистом до суду, оскільки відповідач внаслідок незаконної забудови частини коридору та горища загального користування, що знаходиться у спільній сумісній власності мешканців будинку, перешкоджає їм користуватись та мати доступ до системи водопостачання, інженерних та комунальних мереж.

Стверджує, що у своїх письмових запереченнях та у засіданні під час розгляду справи по суті відповідач зазначив, що перегородки встановлював він за проханням замовника будівництва, а згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Таким чином, факт встановлення перегородок в приміщенні загального користування відповідачем визнано, і встановлення таких навіть за проханням забудовника, є незаконним, оскільки при розпорядженні майном, що є у спільній сумісній власності вимагається письмова та нотаріально засвідчена згода всіх співвласників квартир у багатоквартирному будинку. А така згода в матеріалах справи відсутня.

Вказує, що за перегородками, незаконно спорудженими відповідачем, встановлені насосна станція, загальний лічильник, щоб кожен мешканець квартири міг звірити свої показники, перевірити справність, коли немає водопостачання. А на даний час до них має доступ тільки відповідач.

Стверджує, що судом не було з`ясовано обставини справи в повному обсязі, внаслідок чого не враховано, що наявність перегородок підтверджена фотографіями, які були подані разом із позовною заявою; незаконність добудов підтверджується копією відповіді ДАБІ на адвокатський запит від 20.02.2021 року, де вказано про відсутність інформації щодо дозвільних документів на здійснення добудов в будинку; також відсутня письмова та нотаріально посвідчена згода інших співвласників на встановлення перегородок, що є обов`язковою при розпорядженні майном, яке знаходиться у спільній власності.

У рішенні зазначено, що письмових доказів про звернення мешканців будинку до органів місцевого самоврядування, працівників поліції про вчинення перешкод у користуванні спільним сумісним майном в багатоквартирному будинку, матеріали справи не містять. Однак наявність звернення інших мешканців до правоохоронних органів не є обов`язковим при зверненні хоча б одного із співвласників до суду за умови порушення його права власності.

Таким чином вважає, що право власності позивача, яке гарантоване ст. 41 Конституції, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, порушено, і це підтверджене належними і допустимими доказами. Перегородки в приміщенні загального користування встановлені відповідачем незаконно, без письмової та нотаріально засвідченої згоди інших співвласників. І в результаті незаконних дій відповідача позивач не має доступу до системи водопостачання, інженерних та комунальних мереж будинку, які знаходяться в тій частині, де встановлені перегородки.

Також стверджує, що позивача було обмежено в праві на професійну правову допомогу, що передбачено ст. 59 Конституції України, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано відмовив представнику позивача у клопотанні про відкладення судового засідання з поважних причин при розгляді справи в підготовчому засіданні та при розгляді справи по суті.

Вказує, що позивачем було заявлено клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи, які були задоволені судом. Однак про повернення матеріалів справи без проведення експертизи позивач дізнався тільки після закриття підготовчого провадження, оскільки будь-яких листів щодо проведення експертизи та рахунків щодо оплати він не отримував, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит. Таким чином, у зв`язку з відмовою у відкладенні засідання та закриття підготовчого засідання без врахування думки сторони позивача, в останнього не було можливості надати додаткові докази чи заявити повторне клопотання про призначення експертизи.

Однак позивачем разом із позовною заявою були надані також інші докази, які підтверджують наявність перегородок, що встановлені в приміщенні загального користування (горище і частина коридору) та обмежують його право доступу до цих приміщень як співвласника багатоквартирного будинку.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення суду першої інстанції ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною та надуманою.

Вказує, що двічі призначені за заявами позивача та його представників будівельно-технічні експертизи не були проведені саме з вини останніх. Стороною позивача не надано доказів у справі, крім фото невідомих перегородок та надуманого факту причетності до них відповідача. Зазначає, що представник позивача не звернув уваги на засвідчене нотаріусом повідомлення власника будинку ОСОБА_3 , де чітко вказано, що перегородки звела саме вона, як і провела всі інші роботи. Посилання представника позивача на незаконність добудов не підтверджена.

Зазначає, що представнику позивача не відомий той факт, що на п`ятому поверсі знаходиться два люки, через які кожен мешканець будинку за потреби може потрапити на горище.

Суд врахував, що з часу встановлення власником будинку перегородок до дня подання позивачем позову жодному мешканцю будинку не перекривався доступ до коридору, де встановлено насосну станцію системи водопостачання квартир, та частини горища з інженерними та комунальними мережами будинку. Тому від мешканців квартири, що належить позивачу, чи від інших мешканців будинку заяв, зауважень чи претензій в усній чи письмовій формі щодо перешкод у користуванні нерухомим майном до відповідача та його родини, а також до членів організаційного комітету та власника будинку не надходило

Вважає, що позивачем не доведено перешкоди у користуванні нерухомим майном.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Струць Т.І. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Косівського РНО Маркуц У.М. (т. 1, а.с. 6, 107).

Даний факт підтверджується також: копією Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 за вказаною адресою від 29.05.2020 року, укладеного між продавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 120-124, 146-148), копією Свідоцтва про право власності від 11.03.2020 року та копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які підтверджують наявність у продавців сім`ї ОСОБА_7 належність їм на праві спільної часткової власності по 1/4 частки на вказану квартиру (т. 1, а.с. 125, 126-133, 149, 150-153), копією Розпорядження Косівської РДА №157 від 20.05.2020 року про надання дозволу на укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна що належить неповнолітнім дітям (т. 1, а.с. 134-136, 154), копіями нотаріально посвідчених заяв батьків неповнолітніх продавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо надання ними згоди своїм неповнолітнім дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_6 на укладення та підписання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 137, 137, 155-156), копією нотаріально посвідченої заяви дружини позивача ОСОБА_8 про згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 139, 157).

Встановлено також, що згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_6 з 29.10.2015 року перебувала у власності Міністерства оборони України на підставі договору купівлі і продажу нерухомого майна в Регіонах України (квартири для військовослужбовців ЗСУ на вторинному ринку) (т. 1, а.с. 38).

Згідно копії клопотання начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 15.03.2017 року за №303/25/1324 перед головою Косівської міської ради останній клопотав про видачу ордеру на житлове приміщення для постійного проживання за адресою: АДРЕСА_6 ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 39).

Копією витягу із списку розподілу постійної жилої площі від 03.03.2017 року №496 підтверджується, що відповідачу ОСОБА_2 надано для постійного проживання квартиру за адресою: АДРЕСА_6 із зняттям із квартирного обліку в гарнізоні м. Київ (т. 1, а.с. 40-41).

30.03.2017 року ОСОБА_2 виконавчим комітетом Косівської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету №20 від 29.03.2017 року видано ордер на житлове приміщення №16 на право вселення з сім`єю із 4-ох чоловік в житлове приміщення трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_6 (т. 1, а.с. 37).

Відповідно до копії повідомлення Міністерства оборони України №220/2164 від 17.04.2018 року Міністерством оборони України 29.10.2015 року з ФОП ОСОБА_3 було укладено договори з купівлі і продажу нерухомого майна в регіонах України 20 квартир для військовослужбовців ЗСУ на вторинному ринку по АДРЕСА_3 , на підставі якого здійснено державну реєстрацію нерухомого майна за державою Україна в особі Міноборони. При цьому, було придбано квартири, а не будинок. Рішенням Косівської міської ради №3.10 від 14.07.2015 року мережі та будинок передано на баланс відповідним спеціалізованим підприємствам (т. 1, а.с. 42), що також підтверджується копією повідомлення начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ від 08.05.2018 року (т. 1, а.с. 43).

Згідно копії талона-повідомлення від 27.10.2020 року 27.10.2020 року в ІТС Косівського РВП зареєстровано заяву ОСОБА_2 щодо можливих неправомірних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 47).

Відповідно до світлокопій на прилеглій до житлового будинку території наявні каналізаційні колодязі, водовідвідні труби та інші житлові мережі, які є у відкритому для жильців будинку доступі (а.с. 48-54), а на горищі будинку є в наявності утеплені комунікації по водопостачанню (т. 1, а.с. 91-94).

Згідно листа Міністерства оборони України №15/263 від 14.12.2021 року проектно-технічна документація на багатоквартирний будинок по АДРЕСА_3 у Івано-Франківській КЕЧ району відсутня, оскільки Міністерством оборони України закуповувались виключно квартири, а не житловий будинок в цілому. Згідно Акту прийому-передачі документів на право власності на квартири, які належать Міністерству оборони України, №1 від 14.01.2016 року в Івано-Франківську КЕЧ району передавались лише правовстановлюючі документи на квартири. В Івано-Франківській КЕЧ району в наявності копія Декларації про готовність до експлуатації багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_3 , зареєстрована Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області за №ІФ-22 від 11.09.2015 року (т. 1, а.с. 177). На підтвердження вказаного Міноборони було надано наступні документи: копія Розпорядження начальника Івано-Франківської КЕЧ району №15/6 від 10.03.2020 (т. 1, а.с. 178); копія Свідоцтва про право власності від 11.03.2020 на квартиру за адресою АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 179); копія пакету документів по приватизації квартири АДРЕСА_7 членами сім`ї ОСОБА_7 (копії заяв, довідок, приватизаційних платіжних доручень, копії паспортів), на підставі яких видано розпорядження начальника Івано-Франківської КЕЧ району №15/6 від 10.03.2020 та свідоцтво про право власності від 11.03.2020 року (т. 1, а.с. 180-209); копія Акту прийому-передачі 20 квартир б/н від 11.12.2015 року за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 210-213); копія Акту прийому-передачі документів на право власності на квартири, які належать Міністерству оборони України №1 від 14.01.2016 року, яким підтверджено прийом-передачу 20-ти квартир за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 213-215); копія Декларації про готовність об`єкта до експлуатації (багатоквартирного житлового будинку) від 11.09.2015 року (т. 1, а.с. 216-220).

Відповідно до копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_8 , виготовленого станом на 24.01.2022 року на ім`я ОСОБА_2 ТОВ «Західбудексперт», у склад вказаної квартири входять: коридор, 3 житлові кімнати, туалет, ванна, кухня, балкон і лоджія (т. 2, а.с. 8-10).

Згідно копії відповіді на адвокатський запит Управління ДАБІ в Івано-Франківській області №1009-1.18/41 від 20.01.2021 року відповідно до даних Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних документів ОСОБА_2 щодо добудови за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 15).

За змістом нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 (ФОП власника будинку) остання повідомила, що у 2018 році та на початку 2019 року у будинку за адресою: АДРЕСА_3 на прохання мешканців квартир нею були проведені наступні роботи: встановлені балкони на першому поверсі та зроблена опалубка, квартири підключені до електромережі, замінені лічильники електропостачання, перевірено постачання газу, встановлено обвідні труби для відводу води від будинку під час повені та багато іншого. Зокрема, на п`ятому поверсі була споруджена перегородка із піно-блоків з метою захисту насосної станції та її утеплення під час морозу, яка встановлювалася зі згоди власників квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_9 . Також на горищі було проведено наступні роботи: укладено утеплювач над квартирою АДРЕСА_2 , встановлено додаткову захисну плівку від дощу та встановлено перегородку для укріплення дерев`яного даху під час потужних вітрів і заборони провисання від налипання снігу. Прохід до обладнання водопостачання та інших систем забезпечення вільний та не заважає їх користуванню та обслуговуванню. Всі роботи проведено зі згоди всіх власників квартир (т. 1, а.с. 82).

Відповідно до копії плану 5-го поверху будинку, наданого ОКП «Коломийське МБТІ», на вказаному поверсі розміщено квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 (т. 2, а.с. 57, 62).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що згідно письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, за відсутності проведеної експертизи, судом не встановлено, порушення права позивача ОСОБА_1 на користування горищем та коридором на п`ятому поверсі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_12 . Доказів того, що функціональне призначення загального коридору та горища в п`ятиповерховому будинку полягає у забезпеченні експлуатації будинку, що в ньому знаходиться технічне обладнання будинку, інженерні комунікації та інші технічні приміщення, через які прокладені мережі комунікацій, приміщення теплопунктів, котелень, без доступу до якого, експлуатація жилого будинку неможлива, позивачем суду теж не надано. Також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди не ОСОБА_1 та іншим мешканцям будинку в доступі до горища. Отже, звертаючись до суду з позовом, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком, враховуючи таке.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21 (провадження №61-20968сво21)).

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частинами першою, другою статті 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до частин першої, другої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 369 ЦК України).

У відповідності до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року №417-VIII (далі - Закон №417-VIII). Цей Закон, зокрема, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 417-VIIIвстановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно частини першої статті 5 Закону №417-VIII спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Отже, не потрібно встановлювати право власності співвласників багатоквартирного будинку на приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), оскільки вони перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку в силу закону.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 рокуу справі №915/1096/18.

Статтею 6 Закону №417-VIIIвизначено, що співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання; безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом; ознайомлюватися з рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії; на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника; інші права, визначені законом. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 10 Житлового кодексу України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій (далі - Правила), затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76.

Пунктом 3.2.1 Правил установлено, що на горищах та технічних поверхах повинен забезпечуватися: температурно-вологісний режим горищних приміщень, що перешкоджає випаданню конденсату на поверхні захисних конструкцій; доступ до всіх елементів і чистота горищного приміщення. Горищні приміщення не повинні бути захаращені будівельним сміттям, домашніми й іншими речами та обладнанням; використання горищних приміщень під майстерні, для сушіння білизни і під складські приміщення не допускається (пункти 3.2.5, 3.2.7 Правил).

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, у якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення. Допоміжні приміщення, а саме горище, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, не підлягає приватизації та не може бути поділене і виділене власнику квартири в багатоквартирному житловому будинку без втрати його функціонального призначення.

У пункті 1.3 Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 зазначено, що питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників.

Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників. Для проведення власником приватного житлового фонду переобладнання і перепланування житлових приміщень, зокрема тих, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідний дозвіл власника будинку. На підставі дозволу співвласників на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень власник звертається до виконавчого комітету місцевої ради. За відсутності нотаріально завіреної копії згоди співвласників приміщення загального користування, а саме горища над квартирою, містобудівні умови та обмеження є такими, що видані з порушенням установленого законодавством порядку.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 квітня 2023 року у справі №725/6193/21 (провадження №61-11791св22), від 12 червня 2024 року у справі №522/10342/20 (провадження №61-17504св23), 27 січня 2023 року у справі №461/1021/19-ц (провадження №61-7054св22), від 26 лютого 2025 року у справі №522/23348/17 (провадження №61-11155св24).

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Підставою для подання такого позову є вчинення іншою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей (постанови Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №523/4591/16-ц (провадження №61-12026св18), від 16 лютого 2021 року у справі №127/33179/19 (провадження №61-16450св20), від 26 лютого 2025 року у справі №372/5214/23 (провадження №61-16073св24).

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 стверджував, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні горищем і загальним коридором п`ятого поверху в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_3 . А тому просив зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди в користуванні майном шляхом демонтування перегородки на горищі.

Суд правильно встановив, що приміщення горища і загального коридору п`ятого поверху в багатоквартирному будинку, виходячи з їхнього розташування, технічних характеристик, сукупності властивостей, способу та порядку їх використання, є допоміжними приміщеннями та спільним майном співвласників багатоквартирного будинку.

Водночас позивач не довів порушення своїх прав, оскільки не надав суду доказів про те, що він не має можливості користуватися вказаними приміщеннями саме з огляду на встановлену на горищі перегородку, і що саме ОСОБА_2 порушує його права як співвласника допоміжних приміщень багатоквартирного будинку. Наявність у відповідача ключів від горища не свідчить про те, що саме ОСОБА_2 встановив перегородку, замок на горище і зачиняє його, і що позивач не має до них доступу. Окрім відповідача у цьому будинку проживають інші мешканці ще дев`ятнадцяти квартир.

Крім того, як вбачається з копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 (ФОП власника будинку) саме нею у 2018 році та на початку 2019 року у будинку за адресою: АДРЕСА_3 на прохання мешканців квартир були проведені ряд будівельно-ремонтних робіт, в тому числі: на п`ятому поверсі була споруджена перегородка із піно-блоків з метою захисту насосної станції та її утеплення під час морозу, яка встановлювалася зі згоди власників квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_9 . Також на горищі було проведено наступні роботи: укладено утеплювач над квартирою АДРЕСА_2 , встановлено додаткову захисну плівку від дощу та встановлено перегородку для укріплення дерев`яного даху під час потужних вітрів і заборони провисання від налипання снігу. Прохід до обладнання водопостачання та інших систем забезпечення вільний та не заважає їх користуванню та обслуговуванню. Всі роботи проведено зі згоди всіх власників квартир (т. 1, а.с. 82).

А з наданих позивачем фотокарток не вбачається факт неможливості доступу позивача до горища будинку та комунікацій, там розташованих. І твердження про те, що на даний час до них має доступ тільки відповідач є голослівними.

Посилання апелянта на те, що незаконність добудов підтверджується копією відповіді Управління ДАБІ на адвокатський запит від 20.02.2021 року, де вказано про відсутність інформації щодо дозвільних документів на здійснення ОСОБА_2 добудов в будинку, то такі жодним чином не доводять факт, що останнім такі добудови вчинялися.

Відтак, позивач не надав належних і допустимих доказів того, що відповідач порушив його право користуватися приміщенням загального користування, яке є спільною сумісною власністю мешканців будинку, та не довів обставини, які стали підставою позову.

Щодо зазначеного апелянтом про порушення норм процесуального права, зокрема, що його було обмежено в праві на професійну правову допомогу, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано відмовив представнику в клопотанні про відкладення судового засідання з поважних причин при розгляді справи в підготовчому засіданні та при розгляді справи по суті, а про повернення матеріалів справи без проведення експертизи він довідався тільки після закриття підготовчого провадження, оскільки будь-яких листів щодо проведення експертизи та рахунків щодо оплати не отримував, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит, однак у зв`язку з відмовою у відкладенні засідання та закриття підготовчого засідання без врахування думки сторони позивача в нього не було можливості надати додаткові докази чи заявити повторне клопотання про призначення експертизи, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, справа перебувала в провадженні суду першої інстанції з 2021 року. І протягом цього часу позивачем ОСОБА_1 було залучено/змінено трьох представників; ним двічі заявлялося клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи, які були задоволені судом. Вочевидь, позивач та його представники мали процесуальну можливість подавати докази і заявляти клопотання, надавати пояснення по суті справи, що ними і було зроблено.

А відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також надана апелянтом копія відповіді на адвокатський запит АТ «Укрпошта» №1.03.009.004.-8017-25 від 05.03.2025 року не свідчать про неотримання ОСОБА_1 повідомлення щодо проведення експертизи та необхідності оплати, оскільки лише засвідчує неможливість здійснення пошуку такого відправлення за наданими апелянтом даними.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з таким.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд належно дослідив і проаналізував надані докази, визначив характер спірних правовідносин та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Струць Тетяни Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.