ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1260/23 Номер провадження 22-ц/814/1053/25Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Буряк Д.М.

представник відповідача адвокат Шевченко С.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скарг ою представника ОСОБА_1 адвоката Буряка Дмитра Миколайовича

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11листопада 2024 року, ухвалене суддею Павлійчук А.В., повний текст рішення складений 15 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

31.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані матеріальні збитки у розмірі 96 695,86 грн, завдану моральну шкоду у розмірі 200 000 грн та понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 4 073,60 грн. та витрати за надання допомоги адвокатом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.10.2022 о 07:10 год по трасі Полтава Олександрія (М-22) поблизу с. Андрійки Кременчуцького району Полтавської області позивач, який є власником транспортного засобу білий RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Винуватцем ДТП є водій автомобіля Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 . Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.01.2023 у справі №537/216/23 визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З урахуванням вказаної постанови позивачу ОСОБА_1 повідомлено листом МТСБУ від 13.03.2023 за №3-016/8263, що відповідно до пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийняло рішення про виплату позивачеві відшкодування шкоди у розмірі 67 234,36 грн. Але на момент скоєння ДТП позивач також звернувся до Центру незалежної оцінки та експертизи, яким відповідно до звіту №325 про оцінку майна автомобіля RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, був наданий висновок про вартість матеріальних збитків, а саме вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, станом на 10.10.2022 на суму 80 237,57 грн. Згідно прийому-передачі робіт по незалежній оцінці 27.10.2022 за вищезазначений експертний висновок було сплачено позивачем 4 000,00 грн. На момент скоєння ДТП позивач також поніс витрати на послуги з евакуації транспортного засобу RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за маршрутом с. Андрушки (Полтавська область) до м. Полтава на суму 4 315, 00 грн, що підтверджено актом здачі-приймання наданих послуг від 10.10.2022 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 . Транспортний засіб позивача весь час перебував на автостоянці до моменту, як його відвезли на СТО для ремонту, що також понесло витрати на суму 1050,00 грн, про що надані фіскальні чеки на зазначену суму від ФОП ОСОБА_4 . На час вчинення ДТП разом з позивачем ОСОБА_1 на автомобілі їхала його дружина ОСОБА_5 та малолітній син ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП стан здоров`я родини позивача погіршився через аварію, про що свідчать консультативні висновки лікарів. Також через аварію ОСОБА_1 втратив роботу, оскільки відповідно до виписки позивач є ФОП з 10.11.2020 та, відповідно, до КВЕД основним видом діяльності 52.29 є допоміжна діяльність у сфері транспорту, тобто, даний автомобіль був засобом для заробітку. Крім того, зазначав, що вартість автомобіля значно знизилася після аварії. Отже, загальна вартість відшкодування матеріальних збитків складає: 80 237,52 грн (матеріальна шкода) - 67 234,36 грн (страхова виплата) + 4 000,00 грн (витрати за експертні послуги) + 4 315,00 грн (послуги евакуатора) + 1 050,00 грн (послуги автостоянки) + 73 120,00 грн. (реальні збитки через зниження вартості авто після аварії) +1207,70 грн (консультація лікаря та необхідні ліки для відновлення після ДТП) = 96 695,86грн. Моральну шкоду оцінює у розмір 200 000 грн.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані матеріальні збитки в сумі 4 315,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 86,70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при детальному вивченні встановлено, що у звіті №325 про оцінку майна автомобіля RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який наданий Центром незалежної оцінки та експертизи допущена помилка: неправильно вказаний VIN код авто, тому судом першої інстанції його не прийнято до уваги в якості належного та допустимого доказу. Крім того, на виконання ухвали Глобинського районного суду Полтавської області від 02.10.2023 про витребування доказів, від ФОП ОСОБА_4 відповіді не надійшло, ухвала суду про витребування доказів не виконана, тому квитанції про сплату за перебування автомобіля на стоянці не прийнято судом до уваги. Таким чином, суд першої інстанції визнав, що позивачем до судового засідання надано докази лише ті, які були визнані судом належними та допустимими, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то в цій частині суд першої інстанції вказав, що позивач в обґрунтуванні завданої йому моральної шкоди зазначає, що збитки виразились в емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях через погіршення свого стану здоров`я та стану здоров`я своєї родини. Також позивач п`ять місяців поспіль через ДТП не мав можливості працювати та заробляти гроші для родини, а також після ремонту автомобіля досі погашає кредит в банку та відсотки з суми, яка була оплачена на ремонт пошкодженого транспортного засобу. У справі, що є предметом розгляду, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі, сам по собі факт того, що рішенням ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не свідчить про наявність заподіяння позивачу моральної шкоди у визначеному ним розмірі, за умови ненадання належних та допустимих доказів та/або обґрунтування розрахунку на підтвердження визначеного ним розміру. Суд першої інстанції визнав, що позивачем не доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли рівня «страждань», що може бути підставою для стягнення моральної шкоди саме у заздалегідь визначеному розмірі 200 000 грн. Суд дійшов до висновку про те, що сума моральної шкоди у розмірі 200 000 грн є завищеною, але з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості суд визнав необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн, яка була визнана відповідачем, та є достатньою і справедливою компенсацією завданої моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В іншій частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд відмовив.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Буряк Д.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у порушення свого внутрішнього переконання суд першої інстанції не прийняв звіт №325 про оцінку майна, як належний та допустимий доказ, а причиною стала технічна помилка оцінювача, який переплутав дві букви VIN-коду авто, але суд не звернув увагу, що у матеріалах звіту №325 є також акт огляду ТЗ, де правильно вказано номер кузова, а також мається копія свідоцтва про реєстрацію ТЗ, де чітко можна встановити, який саме ТЗ був предметом дослідження та огляду. Зазначає, що суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував, яким же чином технічна помилка оцінювача може вплинути на загальний висновок щодо вартості відновлювального ремонту ТЗ, тому суд помилково та без жодного обґрунтування визнав звіт неналежним доказом. Зазначає, що судом першої інстанції не взято за увагу, що ТЗ мав значні пошкодження та самостійно пересуватися не міг, тому позивач змушений був наймати евакуатор та поміщати ТЗ на платну стоянку, для цього позивачем надані відповідні чеки, що повністю підтверджує понесені витрати, позивач не може нести відповідальність за третіх осіб, зокрема, за ненадання відповіді на вимогу суду, тому у жодному разі ненадання відповіді не спростовує витрати позивача. Вважає, що суд першої інстанції задовольнив розмір моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, бо саме таку суму визнав відповідач у справі, але судом не враховано, що позивач із-за винних дій відповідача фактично не міг працювати, так як ТЗ тривалий час перебував у не робочому стані, що позначилося на емоційному стані та втраті стабільного доходу позивача. Дані порушення зафіксовано у висновку психоемоційних особливостей, що в чергове підтверджує завдану моральну шкоду позивачу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 12.03.2025 не з`явився представник третьої особи МТСБУ, він належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 17.02.2025 судової повістки про виклик до суду у цивільній справі до електронного кабінету у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 230), яка була доставлена до електронного кабінету 17.02.2025. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 17.01.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 12.03.2025 о 10-20 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 10.10.2022 о 07:10 год на трасі Полтава-Олександрія (М-22) поблизу с. Андрійки Кременчуцького району Полтавської області водій транспортного засобу білий RENAULTKANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, потрапив в дорожньо-транспортну пригоду. Винуватцем ДТП є водій автомобіля Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.01.2023 у справі №537/216/23 встановлено, що вищезазначена ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_2 ПДР України. Тобто вина ОСОБА_2 у заподіянні шкоди автомобілю RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , доведена в судовому порядку. Згідно вказаної постанови ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 11

Відповідно до постанови суду від 27.01.2023 у справі №537/216/23, ОСОБА_7 , який є постраждалим в ДТП, МТСБУ було прийняте рішення та повідомлено листом від 13.03.2023 за №3-016/8263 щодо відшкодування МТСБУ шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.10.2022 07:10 за участю транспортного засобу марки RENAULT з номерним знаком НОМЕР_1 , та було повідомлено наступне: «Відповідно до пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийняло рішення про виплату позивачу відшкодування шкоди в розмірі 67 234,36 грн» (а.с. 17).

Згідно звіту №325 про оцінку майна автомобіля RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який наданий Центром незалежної оцінки та експертизи, відповідно до якого був наданий висновок про вартість матеріальних збитків, а саме вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, станом на 10.10.2022 на суму 80 237,57 грн. Згідно акту прийому-передачі робіт по незалежній оцінці 27.10.2022 за вищезазначений експертний висновок було сплачено позивачем 4000,00 грн (а.с 14-16).

При детальному вивченні виявилося, що у звіті допущена помилка, а саме неправильно вказаний VIN код авто (а.с. 81), аркуш 12 вище зазначеного звіту, тому судом першої інстанції його не прийнято до уваги в якості належного та допустимого доказу.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно акту здачі-приймання наданих послуг від 10.10.2022 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , позивач поніс витрати на послуги з евакуації транспортного засобу RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за маршрутом с. Андрійки (Полтавська область) до м. Полтава у розмірі 4 315,00 грн (а.с. 22).

Відповідно до фіскальних чеків ФОП ОСОБА_4 , транспортний засіб весь час перебував на автостоянці до моменту, як його відвезли на СТО для ремонту, що також потягло витрати на суму 1050,00 грн (а.с. 23).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як передбачено ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, а тому позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у психологічному стресі.

Водночас, судом першої інстанції було враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц, згідно яких визначено, що по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі №487/6970/20.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі №477/874/19.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі №944/1122/21, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану».

Згідно ст. 1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди», під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з вимогами ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена вище наведеною постановою та в силу ч. 4 ст.ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Враховуючи наведене суд першої інстанції визнав, що позивачем до судового засідання надано докази, лише ті які були визнані судом належними та допустимими, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Апеляційний суд у складі колегії суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зазначених мотивів часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі ст. 1194 ЦК України матеріальної шкоди всього у розмірі 96 695,6 грн, як різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно з п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (а)

Згідно з абз. 1, 2 п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц, визначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 у справі №522/15636/16-ц (провадження №61-1819св17), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі №6-691цс15: правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірівартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадкуу страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);

- у справі №522/15636/16-ц: виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом №1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15).

Подібні за змістом висновки сформульовані також у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №344/3008/17 (провадження №61-26423св18), від 15.10.2020 у справі №755/7666/19 (провадження №61-10010св20), від 16.02.2022 у справі №709/370/20 (провадження №61-16320св20).

Згідно матеріалів справи встановлено та не заперечується учасниками справи, що 10.10.2022 о 07:10 год на 61 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п.12.1. Правил дорожнього руху України, перевищив безпечну швидкість, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткненням з транспортним засобом Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.01.2023 у справі №537/216/23 встановлено, що вищезазначена ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_2 ПДР України.

Згідно постанови Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.01.2023 у справі №537/216/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 11).

Отже, вина водія ОСОБА_2 у заподіянні шкоди автомобілю RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є доведеною у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника ТЗ Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП не була застрахована.

ОСОБА_1 після ДТП на виконання вимог ст. 33 та ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомив МТСБУ про страховий випадок та з метою отримання страхового відшкодування надав усі необхідні документи.

З 01.07.2022 страхові суми за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022 №109 встановлені у розмірі: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 320 000 грн. на одного потерпілого, незалежно від кількості потерпілих; за шкоду, заподіяну майну потерпілих 160 000 грн. на одного потерпілого, але не більше 800 000 грн. на одну страхову подію.

ТОВ «СОС сервіс Україна» на замовлення МТСБУ провело дослідження з метою визначення вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , про що складено звіт №596.22Е-SOS-67 (а.с. 102-118).

Згідно вказаного висновку, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, виходячи з наданих замовником вихідних даних, складає (з ПДВ на запасні частини та матеріали) 73 112,08 грн.

Згідно наказу МТСБУ перерахувало потерпілому ОСОБА_1 регламентну виплату без врахування суми ПДВ на запчастини у розмірі 67 234,36 грн.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , отримавши вказаний розмір страхового відшкодування, жодних заперечень не надавав, тобто фактично погодився із визначеним розміром страхового відшкодування та його складовими частинами, що застосовані згідно звіту ТОВ «СОС сервіс Україна» №596.22Е-SOS-67 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу.

Звертаючись до суду з позовом, позивачем ОСОБА_1 надано суду звіт ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» №325 про оцінку майна (визначення вартості відновлювального ремонту з врахуванням зносу) автомобіля RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно якого вартість відновлювального ремонту, з врахування коефіцієнту фізичного зносу, станом на 10.10.2022 становила 80 237,57 (а.с. 76-84).

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо необхідності врахування у даній справі звіту ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» №325 про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу та стягнення вартості послуги, сплаченої ОСОБА_1 за його проведення.

При цьому, звіт №596.22Е-SOS-67, який складений ТОВ «СОС сервіс Україна» за результатами проведеного експертного дослідження про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженій Мінюстом, Фондом держмайна, реєстраційний №1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо, оскільки має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази проведення ОСОБА_1 відновлювального ремонту автомобіля RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , отже, відсутня інформація про фактичний розмір матеріальної шкоди, понесеної ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що звіт ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» №325 про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу є неналежним доказом у справі, проведений позивачем одноосібно, на свій розсуд, без повідомлення та залучення представників МТСБУ та винної особи у ДТП ОСОБА_8 .

Отже, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, колегія суддів вважає, що покладення у спірних правовідносинах відповідно ст. 1192 ЦК України на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тому вимога позивача про відшкодування з відповідача ОСОБА_2 заподіяних збитків у розмірі, що покриваються лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, не підлягає задоволенню.

Не підлягає також задоволенню вимога про стягнення вартості експертного дослідження у розмірі 4 000 грн, оскільки така оцінка була виконана за ініціативою позивача та на його замовлення, тому правомірно не врахована судом при ухваленні рішення та у її задоволенні судом відмовлено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на суму 1050,00 грн, понесених за час перебування пошкодженого у ДТП автомобіля, на підтвердження чого позивачем надані фіскальні чеки на зазначену суму від ФОП ОСОБА_4 , то ця вимога також не підлягає задоволенню, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, на її підтвердження, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано належних та достатніх доказів.

Так, згідно доводів позовних вимог, ОСОБА_1 зазначає, що його транспортний засіб весь час після ДТП перебував на автостоянці до моменту, як його відвезли на СТО для ремонту, тому позивач поніс витрати у розмірі 1050 грн, про що надані фіскальні чеки на вказану суму від ФОП ОСОБА_4 .

Разом з цим, матеріали справи не містять інформації про те, який період автомобіль фактично перебував на стоянці. Так, згідно наданих позивачем чеків вбачається, що стоянка легкового автомобіля була оплачена 10.10.2022 1 день, 11.10.2022 - 3 дні, 14.10.2022 3 дні, 18.10.2022 - 2 дні, 23.10.2022 5 днів, 28.10.2022 - 2 дні, 03.11.2022 - 1 день, 05.11.2022 3 дні, 09.11.2022 - 7 днів, 17.11.2022 3 дні. Відсутні відомості за 17.10.2022, 20-22.10.2022, 30.10.2022-02.11.2022, 04.11.2022, 08.11.2022, 16.11.2022. Дати, коли автомобіль було доставлено до СТО для ремонту позивачем не вказано. Інформації про фактичне проведення ремонту автомобіля RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , (періоду і вартості), матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів зазначає, що надані фіскальні чеки на загальну суму 1050 грн не містять інформації щодо автомобіля, який перебував на стоянці у вказаний період, та даних про власника такого автомобіля. Ухвала Глобинського районного суду Полтавської області від 02.10.2023 про витребування доказів залишилася без виконання.

Згідно ч.1,2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з перебуванням автомобіля RENAULT KANGOO, д.н.з. НОМЕР_1 на стоянці у розмірі 1050 грн, не підлягають задоволенню.

Крім того, не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення різниці вартості автомобіля у розмірі 73 120 грн, оскільки позивачем всупереч ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження вказаних позовних вимог та не наведено правових підстав. Ця позовна вимога обгрунтована тим, що через ДТП пошкоджене авто позивача після проведеного ремонту зменшилося у вартості з 6 000 тисяч доларів до 4 000 доларів, що погіршує стан на час продажу відремонтованого авто. Оскільки на час пред`явлення позову станом на 11.05.2023 1 долар США становив 36,56 грн, то вважає, що вартість авто була зменшена на 2 000 доларів США, що складає 73 120,00 грн.

Щодо стягнення витрат, пов`язаних з лікуванням, проведенням консультацій лікарів, то в цій частині колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів звернення до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП здоров`ю потерпілих, а також відповідного рішення МТСБУ за результатами розгляду даного звернення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження понесених витрат на лікування позивачем надано квитанції про купівлю ліків, зокрема: новопасит на суму 102,70 грн (12.12.2022), валеріана на суму 22 грн (09.12.2022), еголанза на суму 320,80 грн (12.12.2022), корвалтаб, валідол, діопазид, магнікумантістрес, всього на суму 115,50 грн (22.11.2022), консультація лікаря-офтальмолога 330 грн (29.03.2023), а також квитанцію від 27.10.2022 на суму 313,70 грн, з якої неможливо встановити назву медичного препарату, та квитанцію від 11.10.2022 про купівлю скотчу армованого і плівки 1500 мм, всього на суму 134,10 грн. При цьому, у матеріалах справи відсутня інформація про призначення лікарем вказаних медичних препаратів позивачу внаслідок ДТП.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що покладення у спірних правовідносинах відповідно ст. 1192 ЦК України на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тому вимога позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заподіяних збитків, пов`язаних з лікуванням потерпілого у ДТП у розмірі, що покриваються лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, не підлягає задоволенню.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення витрат, понесених ОСОБА_1 на евакуацію пошкодженого автомобіля, оскільки такі витрати підтверджені належними та достатніми доками, зокрема, актом здачі - приймання наданих послуг від 10.10.2022 між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та квитанцією про сплату вказаних послу у розмірі 4 315 грн (а.с. 22).

З врахування викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, змінити мотивувальну частину рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази в цій частині позовних вимог і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна нез її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що на підставі статей 23, 1167 ЦК України, з врахуванням доводів позивача та наявних у матеріалах справи доказів щодо пошкодження належного позивачу майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем спричиненої позивачу моральної шкоди, у зв`язку з пережитим психічним стресом під час скоєння ДТП та моральними переживаннями, заподіяними йому, як власнику пошкодженого транспортного засобу, неможливістю у зв`язку з ДТП тривалий час користуватися транспортним засобом за призначенням через необхідність відновлення автомобіля, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та істотності вимушених змін у його житті, у розмірі 2 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в цій частині.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Керуючись ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 4, 381 -384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Буряка Дмитра Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 рокув частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 березня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов