Справа № 161/867/23 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/361/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Здрилюк О. І., Осіпука В.В.,

секретар Ганжа М.І.

з участю: державного виконавця Павлович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою стягувача ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлович Віолети Вікторівни, боржник ОСОБА_2 за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_1 поданою її представником ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2025 року в складі судді Кихтюка Р. М.,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 71999401 покликаючись на такі обставини.

В провадженні відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №71999401 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання. 01.11.2024 вона звернулась до державного виконавця із заявою, у якій просила повідомити чи накладався штраф за несвоєчасне подання або неподання Департаментом гуманітарного забезпечення Міністерства оборони України звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів ОСОБА_2 та надати відповідні копії таких штрафів.

Однак, вказана заява була безпідставно проігнорована державним виконавцем. При цьому, в матеріалах виконавчого провадження відсутні звіти Департаменту гуманітарного забезпечення Міністерства оборони України і їх відсутність позбавляє можливості встановити розмір реального доходу ОСОБА_2 , а відтак визначити аліменти у розмірі 1/7 частки від такого доходу.

Просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС міста Луцька Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлович В.В. щодо не накладення штрафу за несвоєчасне подання або неподання Департаментом гуманітарного забезпечення Міністерства оборони України звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів ОСОБА_2 та зобов`язати державного виконавця накласти штрафи за несвоєчасне подання або неподання звітів.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 30 січня 2025 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким подану скаргу на дії державного виконавця задовольнити.

Зазначає, що обов`язок подавати звіти передбачено п.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року .

Державний виконавець не забезпечила надання таких звітів Департаментом гуманітарного забезпечення Міністерства оборони України. Нормами статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі - Закону), статті 188-13 КУпАП передбачено відповідальність за несвоєчасне виконання вимог державного виконавця, однак державний виконавець не застосовує до винних осіб заходів відповідальності, чим порушує вимоги статті 18 Закону та права стягувача. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012, практику Європейського Суду щодо обов`язковості виконання судових рішень вважає свої права порушеними.

У відзиві на апеляційну скаргу Головний державний виконавець заперечує доводи апеляційної скарги, просить ухвалу залишити без змін. Зазначає, що 09.06.2023 до відділу надійшла заява ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 161/867/23 від 09.06.2023. Державним виконавцем було подано запити щодо отримання інформації необхідної для проведення виконавчих дій.

Після надходження на депозитний рахунок відділу аліментів від Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, на запити державного виконавця про надіслання звітів про здійснені відрахування та виплати із доходу боржника, на адресу відділу були надіслані довідки Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського, Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України про доходи боржника. Відповідно до ч.4 Розділу 16 Інструкції державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментах.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд дійшов висновку, що державний виконавець діяла в межах повноважень, а права заявниці не були порушені у зв`язку із ненакладенням штрафу на Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України.

Такий висновок є правильним.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №71999401 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання.

01.11.2024 року ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця із заявою, у якій просила повідомити чи накладався штраф за несвоєчасне подання або неподання Департаментом гуманітарного забезпечення Міністерства оборони України звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів ОСОБА_2 та надати відповідні копії таких штрафів.

Апеляційним судом встановлено, що постановою від 08.11.2024 виконавчий лист № 161/867/23 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів передано до Солом`янського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ).

На підставі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення ухваленого до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Приписами частин 1, 2, 5 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У суді апеляційної інстанції державний виконавець пояснила, що аліменти на користь позивачки стягуються. Довідки, надані Департаментом гуманітарного забезпечення Міністерства оборони України містять всю необхідну інформацію для перевірки правильності нарахування і стягнення аліментів. Таких доводів державного виконавця заявник не спростувала.

Наявність сумнівів у ОСОБА_1 щодо правильності нарахування і стягнення аліментів не підтверджують ні порушення її прав при здійсненні виконавчого провадження, ні незаконної бездіяльності державного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Права та обов`язки державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження визначені нормами статті 18 Закону.

Пунктом 16 частини 3 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

З наведеного слідує, що питання накладення штрафу за невиконання вимог державного виконавця належить до дискреційних повноважень державного виконавця, а тому вимоги скарги визнати незаконною бездіяльністю державного виконавця не накладення штрафу та зобов`язати такий штраф накласти суперечать Закону.

Ураховуючи викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність поданої скарги.

Відповідно до принципу диспозитивності судового процесу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із змісту поданої скарги вбачається, що заявниця вважає незаконною бездіяльність державного виконавця щодо не накладення штрафу та просить суд зобов`язати державного виконавця такий штраф накласти. Ураховуючи вимоги поданої скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що посилання в апеляційній скарзі на те, що суду не було надано звітів Департаменту гуманітарного забезпечення Міністерства оборони України про здійснені відрахування і виплати, цитування норм ст. 76 Закону, ст.188-13, 244-21 КУпАП не стосується змісту та суті вимог скарги на бездіяльність державного виконавця, яка є предметом розгляду у цій справі. У поданій скарзі ОСОБА_1 не оскаржує бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, а мотивує тим, , що саме не накладення штрафу на установу, в якій працює боржник, порушує її права.

Часткове цитування змісту постанов Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 520/17779/14-ц, від 05.12.2018 № 904/7326/17, рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012, та численних рішень Європейського Суду, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у цій справі, оскільки у вказаних справах не розглядалося питання виконання державним виконавцем своїх дискреційних повноважень.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржена ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 365,368,374,375,389,390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 поданою її представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді