Номер провадження 2-ві/754/4/25
Справа № 754/5187/23
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2025 року Суддя Деснянського районного суду міста Києва Буша Н.Д., розглянувши повідомлення відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Зотько Т.А. від розгляду та прийняття рішень по справі № 754/5187/23, -

В С Т А Н О В И В:

13.03.2025 через канцелярію суду відповідачем ОСОБА_1 подано повідомлення про відвід судді Зотько Т.А. від розгляду та прийняття рішень по справі № 754/5187/23, яке обґрунтоване тим, що у зв`язку із зацікавленістю головуючої Зотько Т.А. у рішенні по справі №754/5187/23, про що вказано у тексті останнього волевиявлення по цій справі; із недобросовісними діями головуючої, які свідчать, що вона виступила стороною по справі; із проявленням головуючою протидії в складанні процесуальних документів, в яких могли знаходитись відомості про оцінку позовної заяви та доданих до неї документів, а також відповідність копій документів оригіналам; із створенням головуючою перешкод для повного та всебічного дослідження та встановлення фактичних обставин та правильного вирішення справи; із порушенням головуючою передбаченого порядку отримання відомостей про факти, на основі яких встановлюється наявність або відсутність обставин, які обгрунтовують вимоги сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; із прийняттям головуючою до розгляду документів, які отримані з порушенням закону та не мають юридичної сили та не можуть викликати юридичні наслідки, окрім наслідків, пов`язаних з їх нікчемністю. А тому відповідач повідомляє суд про повну втрату довіри та необхідність самовідводу або відводу головуючої Зотько Т.А. та секретаря засідання від розгляду справи № 754/5187/23.

Статтею 40 ЦПК України, визначено порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частина 3 ст. 40 ЦПК України визначає, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвалою судді Зотько Т.А. від 14.03.2025 про відвід судді визнано заяву, подану відповідачем ОСОБА_1 про відвід судді Зотько Т.А. від розгляду волевиявлення про скасування заочного рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, необґрунтованою. Передано заяву на розгляд іншого судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Деснянського районного суду міста Києва від 14.03.2025 року для розгляду заяви про відвід судді Зотько Т.А. визначено суддю Буша Н.Д.

Відповідно до ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді.

Частиною 8 ст. 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Стаття 36 ЦПК України містить в собі вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

Згідно до ч. 8, 9, 11 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

У відповідності до положень п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки судді від 19.05.2006 року, що схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, які адресовані суддям для використання, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно із оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

В п.105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 у справі «Ле Комт (Le Compte), Ван Левен (Van Leuven) и Де Мейер (De Meyere) проти Бельгії»), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

Об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. При цьому, ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

З огляду на зазначені в заяві обставини та підстави відводу у поданій заяві, суддя вважає, що заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких обставин, які б викликали сумнів у неупередженості судді Зотько Т.А. у вирішенні справи, стороною заявника не наведені прямо передбачені законом обставини для відводу судді, які відповідно до приписів ст. 36 ЦПК України виключають участь судді у розгляді цивільної справи, а є лише власними припущеннями не аргументованими достатніми доводами.

Не погодження сторони з рішенням суду №754/5187/23 є підставою для подання апеляційної скарги, в якій зазначаються обставини, що підлягають перегляду та аргументи, які підтверджують неправильність або необґрунтованість на думку апелянта рішення суду.

Отже, посилання ОСОБА_1 в заяві про відвід на незаконні, недобросовісні за його твердженням, процесуальні дії судді Зотько Т.А. не можуть оцінюватись як сумнів у неупередженості судді в межах розгляду саме даної цивільної справи у розумінні приписів ст. 36 ЦПК України.

Що стосується відводу секретаря судового засідання, слід зазначити наступне.

Стаття 38 ЦПК України передбачає підстави для відводу (самовідводу) секретаря судового засідання, експерта, спеціаліста, перекладача. Так, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач не можуть брати участі у розгляді справи та підлягають відводу (самовідводу) з підстав, зазначених у статті 36 цього Кодексу.

Участь секретаря судового засідання, експерта, спеціаліста, перекладача у судовому засіданні під час попереднього розгляду даної справи відповідно як секретаря судового засідання, експерта, спеціаліста, перекладача не є підставою для їх відводу.

Будь - яких підстав, вказаних у статті 36 цього Кодексу стосовно відводу (самовідводу) секретаря судового засідання заявником Козаком В.М. в своїй заяві не зазначено.

Таким чином, зважаючи на те, що заява про відвід не містить посилань на існування обставин, визначених саме ст. 36 ЦПК України, як підстав для відводу судді та секретаря судового засідання від розгляду саме цієї цивільної справи №754/5187/23, і наявних доказів упередженості судді та секретаря судового засідання при розгляді даної цивільної справи не надано і судом не встановлено, суд приходить до висновку, що дана заява про відвід є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36-40, ст. 260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити відповідачу ОСОБА_1 у задоволені заяви про відвід судді Деснянського районного суду міста Києва Зотько Т.А. та секретаря судового засідання від розгляду та прийняття рішень по справі № 754/5187/23.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.03.2025 року.

Суддя Н.Д.Буша