Справа №705/7058/24
2/705/1222/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Леся Сергіївна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка подана ОСОБА_2 до ГУНП в Черкаській області про зняття заборони на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про зняття заборони на нерухоме майно та просила: скасувати заборону на нерухоме майно, накладену під час досудового слідства по кримінальній справі відносно ОСОБА_3 (справа 1-239), на підставі повідомлення Уманської групи слідчого управління УМВС, Черкаської області від 17.07.2003 року (реєстраційний номер обтяження 3776392), на належне ОСОБА_1 майно, а саме будинок АДРЕСА_1 та припинити заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер 3776392, зареєстрований 17.07.2003 року в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . У власності ОСОБА_3 був будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 , що належав останньому на підставі договору обміну від 21.10.2000 року за №4673. Після смерті чоловіка у нотаріуса вона оформила спадщину та отримала у власність вище вказаний будинок. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріуса було виявлено інформацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, де було вказано про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, реєстраційний номер 3776392 на підставі повідомлення №7115 від 17.07.2003 року Уманським МВ УМВС, архівний запис №315845-187 від 22.07.2003 року, заявник Уманська група слідчого управління УМВС, Черкаська обл. м. Умань Жовтнева.

В подальшому УМВС України в Черкаській області було ліквідовано, а створено ГУНП в Черкаській області.

В подальшому вона звернулася до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області з приводу надання їй роз`яснень по вказаному повідомленню. Згідно відповіді жодної інформації, що стосується даного повідомлення надано не було.

Надалі при зверненні до Уманського міськрайонного суду було надано інформацію про наявність кримінальної справи №1-239 та постанови по ній від 21.08.2003 року, відповідно до змісту якої кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 по ч. 1 ст. 213 КК України провадженням закрито. Речові докази по справі металобрухт передати на користь держави. Питання, що стосувалися зняття арешту з майна не вирішувалися.

Арешт, накладений на будинок, не дозволяє їй реалізувати свої права як власника (спадкоємця) на даний будинок. У зв`язку з цим, вона змушена звернутись до суду з даною заявою.

Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями.

26.12.2024 з Головного управління Національної поліції в Черкаській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що Головне управління Національної поліції в Черкаській області вважає, що даний позов не підлягає до задоволення. Арешт, який просить зняти позивач, було накладено органом досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. У разі, якщо арешт накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України та є ефективним. Разом з тим чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту в порядку цивільного судочинства. У зв`язку з тим, що ГУНП в Черкаській області жодними діями права позивача не порушувало, а обтяження накладені Уманським МВ УМВС України в Черкаській області під час розслідування кримінальної справи, тому просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУНП в Черкаській області, про зняття заборони на нерухоме майно, відмовити в повному обсязі.

Разом з відзивом представником відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській області до суду подано клопотання про закриття провадження, мотивоване тим, що чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження. Разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства. У разі якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства. Просить суд закрити провадження у справі № 705/7058/24 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Черкаській області про зняття заборони на нерухоме майно.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19.01.2024 року (а.с.9).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 2 квітня 1969 року гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 одружились 02.04.1969 року, прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_5 (а.с. 8).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наявні відомості про заборону на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 3776392, а саме будинок, адреса: АДРЕСА_1 , заявник Уманська група слідчого управління УМВС, Черкаська область, м. Умань, Жовтнева (а.с.10).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 8.11.2024 року винесеної державним нотаріусом Першої уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В., ОСОБА_1 відмовлено у знятті заборони на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки виявлено заборону на нерухоме майно на вище вказаний дитловий будинок, зареєстровану на підставі повідомлення Уманського МВ УМВС 14.04.2003 за №7115, реєстрований номер обтяження №3776392. Роз`яснено, ОСОБА_1 , що для вирішення даного питання їй необхідно звертатись до органів МВ УМВС, на підставі повідомлення яких була зареєстрована заборона. (а.с.11).

Постановою Уманського міського суду Черкаської області від 21.08.2003р. кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 по ч. 1 ст. 213 КК України провадженням закрито (а.с.12).

Згідно інформації ГУНП в Черкаській області за №36356-2024 від 01.10.2024 (89609) зняття арешту з нерухомого майна гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не вказується в межах, якого кримінального провадження він був здійснений, що не дає можливості надати інформацію про підстави накладення арешту на вказане ним майно. Крім того, повідомлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або часткового. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом (а.с.13).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2024, виданого державним нотаріусом Першої уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В., спадкоємцем майна ОСОБА_3 , а саме житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , належного спадкодавцю на підставі договору обміну, посвідченого Очеретяною В.В., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу 21.10.2000 за реєстровим №4673, зареєстрованого в Уманському відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» під №5726 - є ОСОБА_1 (а.с.14).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав - ОСОБА_1 є власником житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.16).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2024, виданого державним нотаріусом Першої уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В., спадкоємцем майна ОСОБА_3 , а саме земельної ділянки розміром 0,1000га, розташованої по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:001:0148, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №041110, виданого Уманським міським управлінням земельних ресурсів 30.12.2003, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4034 - є ОСОБА_1 (а.с.17).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, розміром 0,1000га, кадастровий номер :03:001:0148, 1/1 частка, АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав - ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0148, площа 0,1га, на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.19).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2024, виданого державним нотаріусом Першої уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В., спадкоємцем майна ОСОБА_3 , а саме земельної ділянки розміром 0,0727га, розташованої по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:001:1645, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №041110, виданого Уманським міським управлінням земельних ресурсів 30.12.2003, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4034 - є ОСОБА_1 (а.с.20).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, розміром 0,0727га, кадастровий номер :03:001:1645, 1/1 частка, АДРЕСА_1 (а.с.21).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав - ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:1645, площа 0,0727га, на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.22).

Таким чином, арешт на майно позивача було накладено у кримінальній справі на підставі ст. 126 КПК України 1960 року у редакції, яка була чинною на час вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Вбачається, що визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Позивач ОСОБА_1 фактично просить зняти арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року, а також положеннями чинного цивільного процесуального законодавства (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2021 у справі № 641/1814/20, провадження № 61-18659св20).

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України)

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке.

Спір про звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

У постанові від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу (пункти 51, 52).

Таким чином, мотиви заперечень відповідача щодо невірно обраного способу захисту прав позивача суперечать вказаним нормам, а тому відхиляються судом з огляду на вищевикладене.

Щодо належності відповідача у справі, то суд враховує, що в постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 826/27239/15, надаючи оцінку аргументам ГУ НП у м. Києві про те, що воно не є правонаступником УМВС, Верховний Суд звернув увагу на правові висновки Верховного Суду України, висловлені в постановах від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14. У цих постановах Верховний Суд України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Отже, ГУ НП, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником УМВС.

Крім того, за змістом постанови від 26 квітня 2022 року у справі № 705/2556/21 Верховний Суд відхилив доводи сторони про те, щоГУ НП в Черкаській області є неналежним відповідачем. При цьому Верховний Суд виходив з того, що 14 грудня 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Уманського МВ УМВС України в Черкаській області (ідентифікаційний код 08676470), постанова якого зазначена, як підстава реєстрації обтяження майна. Наразі територіальним органом Національної поліції в Черкаській області, як юридичною особою публічного права, є саме ГУ НП в Черкаській області, до складу якого входить відповідний підрозділ поліції в місті Умані.

Отже, з урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду, даний позов поданий до належного відповідача.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначені обставини, суд погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що відомості в реєстрі про арешт нерухомого майна впливають на права позивача.

Відтак, беручи до уваги наявність накладеного арешту на майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 , яка належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, що створює їй перешкоду в частині вільного користування та розпорядження своїм майном, неможливість скасування арешту в межах відповідного кримінального провадження, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, позбавлена можливості захистити своє порушене право власності, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту та заборони відчуження нерухомого майна, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов належить задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 30, 76-89, 223, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати заборону на нерухоме майно, накладену під час досудового слідства по кримінальній справі відносно ОСОБА_3 (справа 1-239), на підставі повідомлення Уманської групи слідчого управління УМВС, Черкаської області від 17.07.2003 року (реєстраційний номер обтяження 3776392), на належне ОСОБА_1 майно, а саме будинок АДРЕСА_1 та припинити заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер 3776392, зареєстрований 17.07.2003 року в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Леся Сергіївна Годік