Справа № 137/1401/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2025 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судових засідань Голота О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в селищі Літин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання будинку спільним майном набутим в період спільного проживання та визнання права власності на 1/2 частку будинку,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2020 до Літинського районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_2 з позовом ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позов мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та купівлі продажу земельної ділянки вона є власником будинку, господарських будівель, споруд та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 . На даний момент вона має намір розпорядитися своїм майном, а реєстрація відповідача у вказаному будинковолодінні є перешкодою у цьому. Тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, тобто будинком АДРЕСА_1 .

16.11.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку спільного сумісного майна.

Позов мотивує тим, що з січня 2000 року він став проживати разом з відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, разом влаштовували сімейний побут, мали єдиний бюджет. Шлюб в установленому порядку зареєстрували 15.01.2010 року, в послідуючому 19 січня 2016 року шлюб було розірвано. 13.11.2000 року вони придбали будинок по АДРЕСА_1 , який за спільної згоди було оформлено на ОСОБА_2 .

У вказаному будинку було зроблено реконструкцію, змінено площу, замінено новий дах, вікна, двері, внутрішній ремонт, добудовано приміщення господарськог опризначення, гараж, придбано предмети побуту. У 2020 році, позивач потрапити до будинку не зміг, оскільки відповідач до будинку його не пустила, власні речі спалила та запропонувала жити у підсобному приміщенні. За таких обставин, у них виник спір щодо розподілу спільного сумісного майна, тому просить встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем ОСОБА_2 в період з 1 січня 2000 року по 15.01.2010 року та в період з 19.01.2016 року по 28.09.2020 року. Також просить визнати будинок по АДРЕСА_1 спільним майном, набутим в період спільного проживання однією сім`єю та право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 05.09.2024 провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, закрито.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шидловська Т.А. позовні вимоги підтримала повністю. Суду пояснила, що її довіритель тривалий час спільно проживав з ОСОБА_2 . Під час проживання, за спільні кошти, вони придбали будинок в с. Микулинці Літинського району Вінницької області. Проживаючи у будинку, вони проводили ремонті роботи, реконструкцію та добудови. Ремонтиними роботами займався її довіритель, також йому допомагали сусіди. Будівельні матеріали вони придбавали на фірмі його сина, за що ОСОБА_1 давав кошти. Важає, що у них була повноцінна сім`я, а тому просять встановити факт спільного проживання без шлюбу в період з 1 січня 2000 року по 15.01.2010 року та в період з 19.01.2016 року по 28.09.2020 року. Визнати будинок спільною сумісною власністю та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 його частину.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Суду пояснив, що він разом з ОСОБА_2 разом працювали на одному підприємстві. З 2000 року вони вирішили проживати разом. Він пішов від першої дружини до ОСОБА_2 . Вони вирішили придбати будинок, пошуком якого займався він. Знайшовши будинок в с. Микулинці, вони придбали його, оформивши на ОСОБА_2 . Будинок потребував ремонту і так так як він на той час вже не працював, тому став займатися ремонтними роботами. Вони тримали господарство, а ОСОБА_2 працювала в м. Вінниці. Він вважає, що будинок є спільною сумісною власністю, оскільки вони його придбавали разом та він вкладав у його ремонт, як матеріальні так і фізичні ресурси. Також він вважає, що у них була повноцінна сім`я, тому просить встановити факт спільного проживання та виділити йому 1/2 частину житлового будинку.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Федчук С.М. позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що її довірителька ОСОБА_2 у 2000 році продала квартиру в м. Вінниці та за вказані кошти придбала будинок та земельну ділянку в с. Микулинці Літинського району Вінницької області, тому вказане майно є її власністю. Крім того, вважає, що не підлягає до задоволення вимога про встановлення факту спільного проживання як чоловіка і дружини без шлюбу, оскільки позивач ОСОБА_1 до 13.04.2007 року перебував у шлюбі з іншою жінкою. Також не можливо визнати спільною сумісною власністю придбаний житловий будинок та земельну ділянку, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_2 є єдиним покупцем. Вважає, що висновок експерта щодо оцінки вартості будівельних робіт та будинку не може бути взятий до уваги з огляду на те, що в ньому не коректно зазначена оцінка, оскільки вона проведена станом на 2020 рік, а не на момент проведення ремонтних робіт. Тому в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Із показань свідка ОСОБА_3 допитаного в судовому засіданні встановлено, що він є сином ОСОБА_4 . Суду пояснив, що його батько в 2000 році вирішив піти з сім`ї та став проживати разом з ОСОБА_2 . Вони купили будинок в с.Микулинці, де батько проводив ремонтні роботи, оскільки вони вирішили все там змінити на свій лад. Вони жили як одна сім`я. Його діти приїзджали до них гостювати. Він та його брат також неодноразово приїздили до них в гості. Батько проводив ремонтні роботи самостійно, будматеріали привозили з його фірми. За чиї кошти придбавався будинок та проводився ремонт йому не відомо.

Із показань свідка ОСОБА_3 допитаного в судовому засіданні встановлено, що він є сином ОСОБА_4 . Суду пояснив, що його батько в 2000 році вирішив піти з сім`ї та став проживати разом з ОСОБА_2 . Вони купили будинок в с.Микулинці. Вони проживали разом як чоловік та дружина, тобто в них була повноцінна сім`я. Батько, проживаючи у будинку, проводив ремонтні роботи. Будматеріали на ремонт привозили з фірми його брата. За чиї кошти придбавався будинок та проводився ремонт йому не відомо.

Із показань свідка ОСОБА_5 допитаного в судовому засіданні встановлено, що він проживає по сусідству з ОСОБА_1 . Суду пояснив, що з 2000 років ОСОБА_1 з ОСОБА_2 проживали разом, як повноцінна сім`я. ОСОБА_1 проводив ремонті роботи у будинку, він не раз йому допомагав, а ОСОБА_2 працювала в м. Вінниці.

Із показань свідка ОСОБА_6 допитаного в судовому засіданні встановлено, що він є т.в.о. старости с. Микулинці. Суду пояснив, щу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали будинок у їхньому селі. Під час спільного проживання, ОСОБА_1 повністю переробив будинок, побудував сарай.

Із показань свідка ОСОБА_7 допитаної в судовому засіданні встановлено, що вона працювала в сільській раді. У 2000 році ОСОБА_2 придбала будинок в їхньому селі. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили разом, проводили ремонт. Знає ОСОБА_1 як гарного господаря. Із показань свідка ОСОБА_8 допитаного в судовому засіданні встановлено, що він є сином ОСОБА_4 . Суду пояснив, що батько у 2000 році почав проживати з ОСОБА_2 , переїхав до неї. Купили будинок в с. Микулинці, за чиї кошти купували, йому не відомо. Вони тримали господарство. Батько проводив ремонт будинку, будматеріали на який брали з фірми брата. За чиї кошти проводився ремонт йому не відомо. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, врахувавши показання свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку АВО №284834 від 13.11.2000 року (а.с.11 т.1) ОСОБА_2 купила житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 та відповідно зареєструвала його, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.15-16). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки АВО №284833 від 13.11.2000 року (а.с.12 т.1) ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 0,8455 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства 0,5955 га, що розташований в АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.17 т.1) 15.01.2010 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.17 зв. т.1) 19.01.2016 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 20.04.2020 (а.с.67 т.1) встановлено, що ОСОБА_1 , 1947 року народження, проживає в даний час в будинку з дружиною ОСОБА_2 , який купили разом в 2000 році. Близько 2 місяців дружина ОСОБА_9 не пускає ОСОБА_10 в будинок. Тому він проживає в літній кухні. ОСОБА_11 після операції досить складно проживати в таких умовах. В літній кухні є лише диван, холодильник, газова плита. В літній кухні не має умов для проживання, не можливо нормально помитися, оскільки ванна знаходиться в житловому будинку. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.68-71 т.1) ОСОБА_1 26.06.2019 купив у ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,0699 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . На копіях фотографій (а.с.72-74 т.1) зображені сторони по справі, під час святкування. Із копії Договору купівлі-продажу від 20.10.2000 (а.с.111-) судом встановлено, що ОСОБА_2 продала квартиру під АДРЕСА_3 . Відповідно до Висновку експерта за результатми проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №714 від 08.07.2024 (а.с.2-129 т.2) судом встановлено, що ринкова вартість житлового будинку "А" з прибудовами заг. пл. 101,8 кв.м., господарських будівель і споруд, домоволодіння АДРЕСА_1 , техічним станом на листопад 2000 в цінах на час проведення дослідження, визначена за порівняльним підходом без урахування вартості земельного компоненту в складі домоволодіння складає 1 277 600,00 грн. Ринкова вартість житлового будинку літ. "А" з прибудовами заг. пл. 100,2 кв.м., господарських будівель і споруд, домоволодіння АДРЕСА_1 , технічним станом на листопад 2000 в цінах на час проведення дослідження, визначена за порівняльним підходом без урахування вартості земельного компоненту в складі домоволодіння складає 1 673 993,00 грн. За рахунок проведених вище зазначених будівельних та ремонтно-будівельних робіт в період з листопада 2000 року по вересень 2020 року, в будинку, а саме реконструкції житлового будинку з прибудовами, господарських споруд, повної заміни окремих конструктивних елементів, влаштування інженерних комунікацій, ринкова вартість житлового будинку літ. "А" з прибудовами заг. пл. 100,2 кв.м., господарських будівель і споруд, домоволодіння АДРЕСА_1 збільшилась. Ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 після проведеної реконструкції здійсненої у період з листопада 2000 по вересень 2020 року збільшилась на 1 675 993 - 1 277 600 = 396 393 грн., що у відсотковому вираженні складає 23,7 % від первинної вартості домоволодіння. Частка будівельних та ремонтно-будівельних робіт здійснених у житловому будикну з прибудовами АДРЕСА_1 у ринковій вартості домоволодіння у відсотковому відношенні становить 52 % (871 832х100/1 673 993) або 52/100 частки. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.151 т.2) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 розірваний 13.04.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Відповідно до ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 2000 року почав проживати з ОСОБА_2 , проте проживаючи з нею він перебував у шлюбі з іншою жінкою до 13.04.2007 року. Тобто, встановити факт спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу не можливо, оскільки відповідно до ст. 25 ч.1 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Тому, позов в частині встановлення факту проживання однією сім`єю підлягає до часткового задоволення, лише за період з 13.04.2007 року по 15.01.2010 року, тобто до моменту укладення офіційного шлюбу та з 19.01.2016 по 28.09.2020 року.

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 як чоловіка та дружини, оскільки вони підтвердили факт проживання, проте чи вони проживали в зареєстрованому шлюбі чи не в зареєстрованому їм не відомо. Що стосується вимоги про визнання майна (будинку) спільним майном подружжя та в подальшому визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 його частину, суд виходить з наступного. Саттею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Пунктом 3 ч.1 ст.57, ст.60 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В ст.70, ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є об`єктом права спільно їсумісної власності подружжя, ділиться міжними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23, 25, 30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК 2947-14 щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК 435-15, за умови звернення подружжя (одногоз них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій,а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Конструкція статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_2 , про що свідчать відповідно засвідчені нотаріально договори купівлі-продажу від 13.11.2000 року.

Зазначені договори, укладені між продавцем та покупцем, ніяких третіх осіб при укладанні, у них не зазначено. В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_2 перед придбанням будинку та земельної ділянки, продала квартиру в м. Вінниці, про що свідчить договір купівлі-продажу від 20.10.2000 року. Також судом в становлено, що в період придбання зазначеного будинку, ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_13 , який розірвав лише у 2007 році.

За таких підстав, вказаний будинок та земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_2 . Доводи позивача, що вказаний будинок було придбано сторонами за спільні кошти, жодними доказами не підтверджено. Також не надано доказів придбання будівельних матеріалів на його реконструкцію. За вказаних обставин у суду відсутні підстав вважати, що житловий будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо придбання будинку та проведення ремонтних робіт у ньому, оскільки вони підтвердили факт придбання будинку та проведення ремонтних робіт, проте їм не відомо походження коштів за який придбавався будинок та проводилися ремонтні роботи.

Суд не бере до уваги акт обстеження матеріально-побутових умов від 20.04.2020 р в частині того, що будинок був придбаний сторонами разом, оскільки така інформація зазначена зі слів ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 його частину необхідно відмовити. Суд не бере до уваги висновок експерта в частині збільшення вартості будинку, оскільки збільшення вартості будинку не тягне за собою визнання права власності на будинок, а лише є підставою для стягнення компенсації вартості будівельних робіт та матеріалів.

В даному позові лише ставиться питання щодо визнання спільною власністю та визнання права власності на 1/2 його частину, проте стягнення компенсації вартості будівельних робіт та матеріалів позивач не заявляв.

За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, а саме встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 14.04.2007 по 15.01.2010 року, та з 19.01.2016 року по 28.09.2020 року, а в задоволенні решти позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.10 ст. 158 ЦПК України, у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Враховуючи зазначене та те, що в задоволені позову відмовлено, а тому є всі підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 16.02.2023 р. в цій справі. Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 258-265, 268,293,294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.04.2007 по 15.01.2010 року, та з 19.01.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволенні решти позову відмовити. Арешт накладений ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 16.02.2023 р. на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2000 посвідченого нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Строзюк Т.С., який зареєстрований в реєстрі за №2738 та Витягу з Державного реєтру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер 24 - скасувати. Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Вінницького апеляційного суду через Літинський районний суд Вінницької області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.