Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2676/23 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 80 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу № 935/2676/23 за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових правовідносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 5 грудня 2022 року був працевлаштований до ФОП ОСОБА_2 водієм автомобіля. Перед допуском до роботи відповідачка повідомила, що він буде отримувати заробітну плату у розмірі 15 000 грн. щомісячно. Також йому пообіцяли, що трудові правовідносини будуть оформлені у встановленому законом порядку із внесенням відповідного запису до його трудової книжки.

Вказав, що працював у відповідачки водієм автомобіля і виконував обов`язки з перевезення вантажів у різних напрямках України. У травні 2023 року він звернувся до ФОП ОСОБА_2 з вимогою виплатити йому заборгованість по заробітній платі за весь період його роботи, з 5 грудня 2022 року до 25 травня 2023 року, та просив показати трудову книжку із записом про його офіційне працевлаштування.

На його звернення відповідачка повідомила про те, що у разі, якщо його не влаштовує робота без оформлення трудових правовідносин, то він може вважати, що його звільнено. При цьому, наказ про звільнення не був виданий й розрахунок не проведений.

Отже, вважає, що були порушені його права, оскільки йому не виплачено заборгованість по заробітній платі та до його загального трудового стажу не зараховано час роботи у ФОП ОСОБА_2 . В добровільному порядку відповідачка відмовляється внести відповідний запис до його трудової книжки та виплатити заборгованість, що за 6 місяців становить 85000 грн., тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх трудових прав.

Таким чином, просив суд встановити факт трудових відносин між ним та ФОП ОСОБА_2 з 5 грудня 2022 року до 25 травня 2023 року; зобов`язати ФОП ОСОБА_2 внести до його трудової книжки відповідні записи; стягнути з ФОП ОСОБА_2 заробітну плату за період з 5 грудня 2022 року до 25 травня 2023 року у розмірі 85 000 грн.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, категорично заперечує той факт, що між ним та відповідачкою тривали цивільно-правові правовідносини, й наполягає на тому, що він виконував саме трудові обов`язки водія ФОП ОСОБА_2 .

Відповідачка отримала його трудову книжку із заявою про прийняття на роботу і запевнила його про те, що він буде обов`язково оформлений на роботу офіційно. Крім того, він протягом жовтня - листопада 2022 року пройшов у відповідачки стажування на автомобілях, які остання надала йому. Після того, як він пройшов стажування і відповідачка впевнилась в тому, що він може керувати великогабаритними автомобілями, вона надала згоду на прийняття його на роботу. Після цього він звільнився із попередньої роботи та надав ФОП ОСОБА_2 трудову книжку та заяву про прийняття на роботу. Після отримання відповідачкою в нього документів він став працювати у неї водієм вантажного автомобіля.

Зазначає, що не мав бажання і не укладав би з ФОП ОСОБА_2 будь -яких цивільно-правових угод.

Суд залишив поза увагою позицію ФОП ОСОБА_2 , яка висловлена у відзиві, і яка свідчить про те, що відповідачка міняє свою позицію в залежності від поданих ним доказів. Так, у першому відзиві зазначено про відсутність будь яких відносин з позивачем, в тому числі трудових. При цьому відповідачка долучила до відзиву договір оренди, де вказала про наявність у неї семи вантажних автомобілів.

Однак після надання ним до суду товаро-транспортних накладних, відповідачка згадала, що відносини з ним були, але тільки в межах цивільно-правових угод.

Про таку позицію відповідачка заявила в іншому клопотанні, до якого долучила штатний розпис, та зазначила тільки дві посади водія, незважаючи на наявність семи вантажних автомобілів.

Такі маніпулятивні дії з боку відповідачки, які проявились у складенні договору оренди та у складенні фіктивного штатного розпису працівників, який складається тільки з двох водіїв, вказує на те, що ФОП ОСОБА_2 намагається ввести суд в оману.

Вважає, що суд не звернув уваги на норми матеріального права, які прямо передбачають трудові правовідносини водія перевізником та які регламентовані Законом України «Про автомобільний транспорт», згідно з яким, а також відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні він міг працювати водієм у перевізника ФОП ОСОБА_2 тільки за трудовим договором, а не за будь- яким іншим договором чи угодою.

Як вбачається із матеріалів справи, він працював та виконував всі умови водія у перевізника ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.06.2022 року до 05.12.2022 року працював на посаді інструктора індивідуального навчання водінню у ПП «Автошкола «Полонне-Гарант».

З 29 травня 2023 року прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортного засобу у ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 за №18,19,20.

Записи щодо працевлаштування ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_2 у даній трудовій книжці відсутні.

У товарно-транспортних накладних від 30.01.2023 року №72, 31.01.2023 року №76, 01.02.2023 року №77 вказано, що водієм ОСОБА_1 на автомобілі марки «РЕНО», д.н.з НОМЕР_2 , з причепом НОМЕР_3 , здійснювалися перевезення вантажу з с. Млини в м. Житомир, м. Любар, замовником був суб`єкт господарювання (ФОП ОСОБА_4 ,), а автомобільним перевізником вказано відповідача ФОП ОСОБА_2 .

Згідно з заявками-замовленнями на перевезення вантажу, укладених між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Свісс Кроно» від 24.10.2022 року, 27.10.2022 року, 31.10.2022 року, 01.11.2022 року, а також сформованих товарно-транспортних накладних при перевезені деревини автомобільним транспортом від 26.10.2022 року, 28.10.2022 року, 31.10.2022 року, 01.11.2022 року перевізником є ФОП ОСОБА_2 , водій - ОСОБА_1 , автомобілі: «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 , «Renault» д.н.з. НОМЕР_4 , «Renault» НОМЕР_5 з причепами, містяться відомості про прийнятий та відвантажений відповідний вантаж.

Перевезення вантажу водієм ОСОБА_1 на замовлення ТОВ «ОДЕК» Україна для автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_2 підтверджується товарно-транспортними накладними від 12.12.2022 року, 04.04.2023 року, 29.04.2023 року, 01.05.2023 року, 05.05.2023 року ,06.05.2023 року, 10.05.2023 року, 11.05.2023 року, 12.05.2023 року.

Відповідно до платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк», наданих позивачем, відповідачка ОСОБА_2 здійснювала перерахування коштів на рахунок отримувача ОСОБА_1 , а саме: 29.12.2022 року у розмірі 10 000 грн., 06.01.2023 року 7035,18 грн., 13.01.2023 року 3300 грн., 16.02.2023 року 8291,46 грн., 24.02.2023 року 5440 грн., 23.03.2023 року у розмірі 4221,11 грн., 08.04.2023 року 1306,53 грн., 14.04.2023 року 7400 грн.. Також перерахування коштів на рахунок позивача здійснювалися платником ОСОБА_5 , а саме: 24.12.2022 року 3226,13 грн., 24.12.2022 року 3015,08 грн., 25.12.202 року 1608,04 грн., 22.01.2023 року 3115,58 грн., 29.01.2023 року 1507,54 грн., 14.03.2023 року у розмірі 5025,13 грн.

Відповідно до платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк», наданих відповідачем, ОСОБА_2 здійснювала перерахування коштів на рахунок отримувача ОСОБА_1 , а саме: 10.11.2022 року 7400 грн.,16.12.2022 року 5170 грн., 19.03.2023 року 2010,05 грн., 06.04.2023 року 4522,61 грн., 07.04.2023 рок 1507,54 грн., 20.04.2023 року 4700 грн., 24.04.2023 року у розмірі 502,51 грн., 27.04.2022 року у розмірі 7500 грн., 28.04.2023 у розмірі 2010,05 грн., 04.05.2023 року 2110,55 грн., 14.05.2024 року 7035,18 грн.

Згідно з наказами про прийняття на роботу від 11.02.2022 року, 31.05.2022 року, 30.09.2022 року відповідачка ФОП ОСОБА_2 прийняла на посаду водіїв транспортних засобів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що відповідає кількості посад водіїв згідно зі штатним розписом ФОП ОСОБА_2 від 01.06.2022 року та від 01.10.2022 року. Посадовий оклад водія становить 7 000 грн.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_2 від 08.04.2024 року кошти, отримані ОСОБА_1 , протягом 2022-2023 років по бухгалтерії підприємства не були зафіксовані як кошти під звіт.

Зі змісту ухвали Полонського районного суду Хмельницької області від 9 серпня 2023 року у справі №681/858/23 вбачається, що у провадженні Полонського районного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 4 жовтня 2023 року провадження у справі №681/858/23 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у даній цивільній справі.

Статтею 43 Конституції України установлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У справі, що переглядається, при зверненні із позовом ОСОБА_1 зазначав, що він працював у відповідачки з 5 грудня 2022 року.

ФОП ОСОБА_2 заперечує факт існування трудових відносин з ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 232 КЗпП України, безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи (крім випадків виконання робіт чи надання послуг за гіг-контрактом у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні").

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 462/7621/15-ц (провадження № 61-10916св18), від 13 квітня 2020 року у справі № 344/2293/19.

У справах позовного провадження встановлення факту трудових відносин, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Позивачем на підтвердження своїх вимог про визнання факту існування між ним та відповідачкою трудових відносин у період з 5 грудня 2022 року до 25 травня 2023 року не надано достатніх доказів щодо допущення його до роботи як працівника, виконання трудових функцій та обсягу робіт у зазначений ним період. Належних та допустимих доказів існування між сторонами трудових правовідносин суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: