Справа № 347/2874/24
Провадження № 2/347/202/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

Головуючої-судді: Крилюк М.І.,

Секретаря: Лазорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Косівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 травня 2023 року Косівським районним судом у справі №347/2018/22 визнано за ОСОБА_1 , після смерті матері ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку спадкового майна, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,85 га, яка знаходиться в с. Річка, Косівського району, Івано-Франківської області. А також, визнав за ОСОБА_1 після смерті брата, ОСОБА_3 , право власності 1/2 частку спадкового майна, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,85 га, яка знаходиться в с. Річка, Косівського району, Івано-Франківської області. Крім того ОСОБА_1 належить власна 1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки вона є членом колгоспного двору, що підтверджується довідкою від 23.07.2021 року виданої Річковським старостинським округом Косівської міської ради , про те що будинковолодіння, яке знаходиться в с. Річка, Косівського району, Івано-Франківської області на участку АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2 , станом на 01.07.1990 року членами колгоспного двору були: 1. ОСОБА_2 (мама Позивачки) була головою колгоспного двору, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2. ОСОБА_1 (дочка - Позивачка); 3. ОСОБА_3 (Брат Позивачки) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте для реєстрації речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державний реєстратор не приймає, як підтвердження права власності на 1/3 частину нерухомого майна на зазначений будинок вище зазначену довідку, у зв`язку із чим вона змушена звернутись до суду із вказаним позовом та просить позов задоволити.

Позивач в судове засіданні не з`явилась, представник позивача, адвокат Кожевнікова О.В. подала до суду заяву із клопотанням, просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Представник відповідача про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив.

При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 17.03.2025 року про заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено що житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до майна колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 1991 рік, членами колгоспного двору були: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Оскільки голова двору ОСОБА_2 та члени двору ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, адже мешкали в домоволодінні станом на вказану дату, розмір їх часток визначається виходячи з рівності їх часток на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/3 частці кожна.

Із долученого до матеріалів справи позивачкою копії рішення Косівського районного суду від 22.05.2023 року (а.с.10-15) судом вирішено позов ОСОБА_1 до Косівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після смерті матері ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку спадкового майна, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 85 га, яка знаходиться в с. Річка, Косівського району, Івано-Франківської області. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після смерті брата ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частку спадкового майна, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 85 га, яка знаходиться в с. Річка, Косівського району, Івано-Франківської області.

За вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того ОСОБА_1 належить власна 1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки вона є членом колгоспного двору, що підтверджується довідкою від 23.07.2021 року виданої Річковським старостинським округом Косівської міської ради , про те що будинковолодіння, яке знаходиться в с. Річка, Косівського району, Івано-Франківської області на участку АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2 , станом на 01.07.1990 року членами колгоспного двору були: 1. ОСОБА_2 (мама Позивачки) була головою колгоспного двору, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2. ОСОБА_1 (дочка - Позивачка); 3. ОСОБА_3 (Брат Позивачки) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Створення і діяльність колгоспного двору врегульовувалось положеннями статтей 120-127 ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Закон Української РСР "Про власність", який набув чинності 15.04.1991, не містив поняття "колгоспний двір" і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї.

Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16.12.1993 № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору.

При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15.04.1991, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи із Правової позиції, викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15 - згідно з частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності.

Таким чином, враховуючи вище наведене, за позивачкою слід визнати право власності на 1/3 частину житлового будинку, що в АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного ст.ст.316-319, 321, 328, 355, 392, 1216, 1217, 1297 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителькою с.Річка Косівського району, Івано-Франківської області право власності на 1/3 частину житлового будинку, що в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Крилюк М.І.