Номер провадження № 2/521/944/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Шевчук Н.О.,

секретаря судового засідання: Жекової А.О.

за участю учасників справи:

від ОСОБА_1 не з`явився;

від Акціонерного товариства «Українська залізниця» - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5) про визнання права на приватизацію житлової квартири та зобов`язання здійснити розгляд заяви про приватизацію житлової квартири

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся через систему «Електронний суд» до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права на приватизацію житлової квартири та зобов`язання здійснити розгляд заяви про приватизацію житлової квартири, у якому просить суд: визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» розглянути заяву про приватизацію житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Зокрема, за доводами позовної заяви, позивач вказав, що він займає посаду Начальника Одеської механізованої дистанції навантажувальнорозвантажувальних робіт Одеської залізниці, зареєстрований та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ., наданої йому згідно п. 49 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР».

Як зазначено позивачем, Квартира станом на сьогодні перебуває у господарському віданні АТ «Укрзалізниця» та обліковується на балансі виробничого структурного підрозділу Одеська дирекція філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця».

Позивач вказав, що він має намір приватизувати вищезазначену квартиру для чого подав аргументовану письмову заяву до відповідача для вирішення цього питання, у відповідь на яку Департамент майнової політики відповідача повідомив, що на даний момент у нього відсутні підрозділи, які здійснюють приватизацію житлового фонду, з огляду на що у відповідача відсутня можливість та правові підстави для здійснення операцій із приватизації житла та надання погодження на такі дії. Здійснення приватизації можливе лише за умови передачі її до комунальної власності відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розпорядження майном акціонерного товариства Українська залізниця від 22.11.2017 року №1054, і лише після погодження питання передачі та надходження відповідного рішення органу місцевого самоврядування, відповідач здійснить всі заходи згідно встановленого порядку.

На думку позивача, подавши відповідну заяву до відповідача він фактично розпочав процедуру приватизації, а неможливість подання заяви про приватизацію до органу приватизації відповідача зумовлена відсутністю такого органу у відповідача та невжиття ним заходів щодо його створення для забезпечення реалізації права позивача на приватизацію житла. Тобто відповідач створив ситуацію, за якої житло неможливо приватизувати без рішення суду.

Позивач також наголосив, що відповідач протягом тривалого часу неодноразово відмовляв йому у вирішенні питання щодо приватизації житлового приміщення (квартири), та вказував на те що, органом приватизації є не державна установа, у повному господарському віданні якої знаходиться житлове приміщення, а спеціальний уповноважений на це орган, який лише створюється такою державною установою. Проте, за твердженнями відповідача відповідного спеціального органу приватизації не створив, чим порушим вимоги встановлені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та порушення прав позивача відбувається у формі відмови та бездіяльності відповідача у здійсненні особою права на приватизацію житлового приміщення.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 20.08.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права на приватизацію житлової квартири та зобов`язання здійснити розгляд заяви про приватизацію житлової квартири за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого судового засідання.

02.10.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву вх. №56433, за вимогами якого представник відповідача просила провадження у справі №521/12591/24 закрити. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи.

Зокрема за доводами відзиву, представник відповідача наголосила на тому, що позивачем до матеріалів справи не додана довідка про невикористання ним права на приватизацію державного житлового фонду, що позбавляє як суд, так і відповідача визначитись наявністю або відсутністю у позивача права на приватизацію, оскільки ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду встановлено, що кожен громадянин може приватизувати житло в межах житлового чеку лише один раз. Видача такої довідки здійснюється відділами приватизації через Центр надання адміністративних послуг районних державних адміністрацій безкоштовно протягом 10 робочих днів з моменту подання, а отже поважних причин ненадання зазначеного доказу з боку позивача не існує.

Також за доводами представника відповідача на момент звернення позивача з позовом матеріали справи не містять доказів того що позивач звертався до органу приватизації в порядку передбаченому п.17-18 Положення №369, та орган приватизації прийняв рішення про відмову в приватизації спірної квартири. По-друге, за доводами відповідача у даній справі взагалі відсутній предмет спору, оскільки АТ «Укрзалізниця» ніколи не заперечувала права позивача на приватизацію житлової квартири і вже розглянула заяву позивача.

Разом з тим, як вказано відповідачем, той факт, що позивача не влаштувала отримана відповідь не може бути підставою позовної вимоги про зобов`язання здійснити розгляд його заяви.

Окрім наведеного, відповідач зауважив, що 14.01.2002 року Одеською міською радою вже було прийняте рішення №3402-23 «Про надання згоди на передачу з державної власності в комунальну власність територіальної громади житлових будинків, зовнішніх інженерних мереж, об`єктів житлово-комунального призначення Одеської залізниці згідно розпорядження Одеського міського голови № 1606-01р від 25.09.2002 року», яким залізничні житлові будинки були прийняті на баланс комунальних підприємств міста Одеси.

Відтак, на переконання представника відповідача, у зв`язку з повною передачею житлового фонду у власність територіальної громади міста Одеси разом з правовстановлюючими документами орган приватизації Одеського відділення Одеської залізниці був ліквідований в 2002 році, будь-якого правонаступництва в даному випадку не відбувалось.

Як зазначено відповідачем, квартира АДРЕСА_2 була придбана ДП «Одеська залізниця» для позачергового забезпечення позивача житлом у зв`язку з переведенням з Херсонської механізованої дистанції вантажно-розвантажувальних робіт у 2012 році, тобто за впливом 10 років з моменту ліквідації органу приватизації зазначена квартира знаходиться в будинку, який знаходиться в межах відповідальності підприємств комунальної форми власності.

Відтак, з огляду на неможливість створення заради однієї квартири органу приватизації позивачеві було запропоновано ініціювання передачі квартири в комунальну власність з подальшою приватизацією органами місцевого державної адміністрації та місцевого самоврядування, однак позивач обрав звернення з позовом до суду у неефективний спосіб, який не здатний спричинити потрібні результати та наслідки.

Зважаючи на наведене вище, представник відповідача вважає, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, оскільки АТ «Укрзалізниця» право позивача на приватизацію житлової квартири не заперечувало, здійснило розгляд заяви позивача про приватизацію житлової квартири, роз`яснивши при цьому спосіб відповідних дій, а також враховуючи той факт, що позивач взагалі не звертався до органу приватизації в порядку передбаченому п. 17-18 Положення №369, відповідач вважає предмет спору у справі в даній в редакції заявлених позовних вимог відсутнім.

21.11.2024 року через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив (вх №61292) у якій позивач просить суд відмовити в задоволенні відзиву на позовну заяву у справі №521/12905/24 за цивільним позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права на приватизацію житлової квартири та зобов`язання здійснити розгляд заяви про приватизацію житлової квартири - в повному обсязі. Відповідь на відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи.

Зокрема, за доводами відповіді на відзив позивач, посилаючись на обставини, вказані відповідачем у відзиві, вказав що посилання відповідача на те, що позивачем до матеріалів справи не додана довідка про невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, що позбавляє як суд, так i відповідача визначитись з наявністю a6o відсутністю у позивача права на приватизацію є помилковим, оскільки, така вимога надати відповідну довідку на розгляд суду є передчасною, тому що довідка про невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, подання якої передбачено п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, подається у разі подання самої заяви про приватизацію житлової площі до відповідного органу приватизації, водночас, Малиновський районний суд міста Одеси не є органом приватизації та не наділений повноваженнями щодо розгляду відповідних заяв про приватизацію житлового фонду.

Також, на переконання позивача, в його позовній заяві до відповідача однією з вимог є саме вимога про захист права на приватизацію житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яке закріплено у ст. 9 ЖК України та якою передбачено, що громадяни України мають право на приватизацію державного житлового фонду.

При цьому, як вказав позивач, твердження відповідача у своєму відзиві на позовну заяву про те, що на момент звернення позивача з цим позовом матеріали справи не містять доказів того, що останній звертався до органу приватизації у порядку, передбаченому п. 17, 18 Положення №369, а орган приватизації прийняв рішення про відмову у приватизації спірної квартири не є допустимими, оскільки відповідач до теперішнього часу не створив орган приватизації, як це вимагає ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у зв`язку з чим, у нього, як заявника процедури приватизації не було можливості подати відповідну заяву, та відповідні документи до відповідача, як органу приватизації.

Позивач наголосив, що він 19.02.2024 року звертався до відповідача з проханням створити орган приватизації та розглянути його заяву про приватизацію житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , але отримав відмову листом від 07.03.2024 року.

Також позивач зазначив, що твердження відповідача у відзиві на позовну заяву, що неможливо створити заради однієї квартири орган приватизації є безпідставними та такими, що порушують норми закріплені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки на балансі відповідача знаходиться велика кількість житлового фонду, який підпадає під процедуру приватизації, але всупереч цьому та в порушення ст. 8 відповідного Закону України, відповідач ухиляється від виконання дій по створенню відповідного органу приватизації у себе на підприємстві, чим порушує не тільки мої права, а і права багатьох працівників підприємства, які також мають право на приватизацію житлового фонду.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 21.01.2025 року у справі №521/12905/24 підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права на приватизацію житлової квартири та зобов`язання здійснити розгляд заяви про приватизацію житлової квартири закрите, призначено справу №521/12905/24 до судового розгляду по суті.

В судове засідання під час розгляду справи по суті позовних вимоги позивач не з`явився, неодноразово надавав суду заяви про розгляд справи без його участі, які розглянуті судом та задоволені.

За доводами вказаних заяв позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги, з мотивів, викладених письмово у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв та клопотань не надала. За доводами відзиву заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Суд також, розглянувши клопотання представника відповідача про закриття провадження у даній справі суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи з зазначеної норми, підставою для звернення позивача з позовом до суду є порушені, невизнані або оспорювані його права, свободи чи законні інтереси будь-якою іншою особою.

У даному разі, звертаючись до суду з позовом, позивач, зокрема, просить суд визнати за ним його право на приватизацію житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині позивач наголошує, що його право на приватизацію (як не ілюзорне право) порушується відповідачем тим, що останній не вчиняє будь-яких дій щодо реалізації такого права позивачем.

Відтак, у даному разі, порушене відповідачем у відзиві питання щодо відсутності предмету спору в цій частині та, відповідно наявність підстав для закриття провадження у справі, не знаходить свого підтвердження та відхиляється судом, оскільки визнання відповідачем факту наявності такого права приватизації у позивача не свідчить про відсутність спору у спірних правовідносинах, а отже, обставини такого спору мають належним чином досліджуватися судом з урахуванням наявних у матеріалах справи письмових доказів.

Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши думку учасників справи, які з`явилися до судового засідання, суд зазначає про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права на приватизацію житлової квартири та зобов`язання здійснити розгляд заяви про приватизацію житлової квартири, враховуючи таке.

Фактичні обставини, встановлені судом.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що Наказом Одеської залізниці Державної адміністрації залізничного транспорту України від 19.01.2011 року №26/нок ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Одеської механізованої дистанції навантажувально-розвантажувальних робіт Одеської залізниці з наданням позачергового житла в місті Одеса, згідно п. 49 Правил обліку громадян, звільнивши його з посади начальника Херсонської механізованої дистанції вантажно-розвантажувальних робіт Одеської залізниці з 20.01.2011 року.

Також в матеріалах справи наявна трудова угода №34 від 18.01.2011 року, яка укладена між керівництвом Одеської залізниці в особі начальника Одеської залізниці Левицького І.Ю., президією профкому та начальником Херсонської механізованої дистанції вантажно-розвантажувальних робіт Одеської залізниці Кузьміновим Сергієм Олександровичем про те, що при згоді ОСОБА_1 працювати на посаді начальника Одеської механізованої дистанції навантажувально-розвантажувальних робіт Одеської залізниці, керівництво Одеської залізниці та президія профспілки зобов`язується згідно п. 49 «Правил обліку громадян» забезпечити ОСОБА_1 після року роботи на запропонованій посаді позачергово житловим приміщенням та компенсувати витрати по оренді тимчасового житла до фактичного отримання основного житла у місті Одесі.

Згідно Витягу про державну реєстрацію прав, наданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 05.01.2012 року №32786303, 09.12.2011 року за власником Одеська залізниця, було зареєстровано право власності за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , форма власності - державна.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів від 09.12.2011 року №10769542, 09.12.2011 року Приватним нотаріусом Левенець Т.П. було зареєстровано договір купівлі-продажу нерухомості від 09.12.2011 року, укладений між ОСОБА_2 та Одеською залізницею щодо квартири АДРЕСА_2 .

Також у матеріалах справи наявний ордер на жиле приміщення № 009238 серія ПР, виданий Приморською районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради Кузьмінову Сергію Олександровичу із сім`єю з трьох осіб на право заняття жилого приміщення жилою площею 32,6 м?, що складається з двох в квартирі ізольованих кімнат за адресою: АДРЕСА_3 на підставі розпорядження №197 від 06.04.2012 року. Відомості про особу на ім`я якої видано ордер: Одеська залізниця начальник механізованої дистанції, вказано склад сім`ї: ОСОБА_3 дружина, ОСОБА_4 донька. Вказаний ордер видано за підписом виконувача обов`язків голови Приморської адміністрації.

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб номер к7-1707 75-ф/о виданої ОСОБА_1 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані/задекларовані такі особи: ОСОБА_1 з 11.05.2012 року, ОСОБА_3 з 11.05.2012 року, ОСОБА_4 з 19.07.2013 року, ОСОБА_5 з 08.01.2019 року.

19.02.2024 року ОСОБА_6 звернувся із заявою до АТ «Укрзалізниця», в якій, посилаючись на обставини строку його праці в АТ, зазначив, що він працює в «Укрзалізниці» з 1983 року та підставі Наказу начальника залізниці №26/ нок 19.01.2011 року для його сім`ї у 2012 році була придбана квартира в АДРЕСА_3 , яка станом на 01.02.2024 року перебуває в господарському відданні Акціонерного товариства «Укрзалізниця» та обліковується на балансі Виробничого структурного підрозділу Одеська дирекція філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Укрзалізниця».

У зазначеній заяві вказано, що починаючи з початку 2021 року, після його звернення до Регіональної філії «Одеська залізниця» з проханням про вирішення питання приватизації зазначеного вище житла для його сім`ї та його довгих листувань телефонних перемовин з фахівцями філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» його питання щодо приватизації досі не вирішено.

Окрім цього, у вказаній заяві вказано, що фахівцями філії станом на теперішній час робиться усе для затягування вирішення питання, проте, відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1922 року приватизація майна здійснюється уповноваженими на те органами на підставі вищезазначеної з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2008 року №313, ОСОБА_1 просив створити орган приватизації та здійснити приватизацію зазначеної вище квартири для його родини або вирішити питання передачі її в комунальну власність за її місцем розташування для наступного здійснення приватизації органу місцевого самоврядування.

З відповіді Департаменту майнової політики Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 07.03.2024 року, наданої на заяву ОСОБА_7 , вбачається що Департаментом майнової політики АТ Укрзалізниці за дорученням керівництва АТ «Укрзалізниця» розглянуто заяву від 19.02.2024 року щодо можливості приватизації квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , зазначено, що квартира обліковується на балансі Виробничо-структурного підрозділу Одеська дирекція філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ «Укрзалізниця» та закріплена за Товариством на праві господарського відання.

Враховуючи те, що у АТ «Укрзалізниця» відсутні підрозділи, які здійснюють приватизацію житлового фонду в АТ «Укрзалізниця» відсутня можливість та правові підстави для здійснення операції з приватизації житла та надання погодження на такі дії.

Також зазначено у вказаній відповіді, що здійснення приватизації вищевказаної квартири можливо за умови передачі її до комунальної власності, роз`яснено що процедура розпорядження майном АТ «Укрзалізниця» здійснюється відповідно до вимог Порядку розпорядження майном АТ «Українська залізниця» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 року №1054, передача об`єктів житлового фонду та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність здійснюється за рішенням вищого органу управління, а саме загальних зборів, функції якого виконує Кабінет Міністрів України, відтак, як вказано у вищевказаній відповіді, після погодження питання щодо передачі та надходження відповідного рішення органу місцевого самоврядування Товариство здійснить всі заходи згідно із встановленим Порядком, оскільки згідно із п. 2 ст. 4 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», передача об`єктів державної в комунальну власність територіальних громад, сіл, селищ, міст, районів в містах, здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено Законом.

Зі Зведеного переліку майна Одеської залізниці, що закріплюється за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання, затвердженого Міністром інфраструктури України у 2015 році, вбачається, що за інвентарним номером 511199 зазначено двокімнатну квартиру номер АДРЕСА_2 .

Інших письмових доказів матеріали цивільної справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для визнання за позивачем права на приватизацію на квартиру в якій він проживає разом зі своєю родиною, а також зобов`язання відповідача розглянути його листа про створення відповідного органу по приватизації його житла та приватизації вказаної вище квартири.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час вирішення справи по суті позовних вимог.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч.2 цієї статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому відповідно до вимог ч.3 цієї статті суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч. 2-5 ст. 13 цього Кодексу.

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а втручання публічної влади у здійснення цього права допускається у виключних випадах, в тому числі задля захисту прав та свобод інших осіб.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 року у справі № 347/1370/19.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року ( із змінами та доповненнями ) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму Приватизація квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, включених до плану реконструкції поточного року, здійснюється після її проведення власником (володільцем) будинку (гуртожитку). Наймачі, які проживали у квартирах (будинках), житлових приміщеннях у гуртожитках до початку реконструкції, після проведення реконструкції мають пріоритетне право на приватизацію цих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках. Одноквартирні будинки, а також квартири в будинках, житлові приміщення у гуртожитках, включених до планів ремонту, можуть бути приватизовані до його проведення за згодою наймачів з наданням їм відповідної компенсації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року N 56, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Склад документів і порядок їх оформлення при приватизації житла визначено пунктами 18 - 31 згаданого Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян.

Згідно із цими пунктами громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При наявності у наймача або членів його сім`ї пільги на безоплатне одержання займаного житла незалежно від розміру загальної площі, до заяви додається відповідний документ (копія посвідчення, довідка та інше), що підтверджує право на пільгові умови приватизації. Згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. Також до заяви додається довідка з попереднього місця проживання (після 1992 року) щодо невикористаного права на безоплатну приватизацію житла.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №201/6092/17.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі №296/4642/19 (провадження №61-2708св20) вказано, що «у частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18)».

За змістом ст.81 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із вимогами ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, у даній справі судом встановлено, що з 19.01.2011 року за Наказом №26/нок ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Одеської механізованої дистанції навантажувально-розвантажувальних робіт Одеської залізниці з наданням позачергового житла в місті Одеса, згідно п. 49 «Правил обліку громадян» та звільнено його з посади начальника Херсонської механізованої дистанції вантажно-розвантажувальних робіт Одеської залізниці з 20.01.2011 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом та Трудовою угодою №34 від 18.01.2011 року.

В подальшому, відповідачем для позивача було придбано квартиру АДРЕСА_2 , до якої вселився позивач разом з родиною, на підставі ордера № 009238 серія ПР, виданого Приморською районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради.

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб номер к7-1707 75-ф/о виданої ОСОБА_1 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані/задекларовані такі особи: ОСОБА_1 з 11.05.2012 року, ОСОБА_3 з 11.05.2012 року, ОСОБА_4 з 19.07.2013 року, ОСОБА_5 з 08.01.2019 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивач проживає в квартирі з травня 2012 року по цей час, зазначена квартира є жилим житловим приміщенням, не належить до службового житла.

19.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до АТ «Укрзалізниця», в якій, посилаючись на обставини строку його праці в АТ, зазначив, що він працює в «Укрзалізниці» з 1983 року та на підставі Наказу начальника залізниці №26/ нок від 19.01.2011 року для його сім`ї у 2012 році була придбана квартира в АДРЕСА_3 , яка станом на 01.02.2024 року перебуває в господарському відданні Акціонерного товариства «Укрзалізниця» та обліковується на балансі Виробничого структурного підрозділу Одеська дирекція філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Укрзалізниця».

У зазначеній заяві вказано, що починаючи з початку 2021 року, після його звернення до Регіональної філії «Одеська залізниця» з проханням про вирішення питання приватизації зазначеного вище житла для його сім`ї та його довгих листувань телефонних перемовин з фахівцями філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» його питання щодо приватизації досі не вирішено.

У відповідь на вказану заяву, Департамент майнової політики Акціонерного товариства «Українська залізниця» 07.03.2024 року повідомив ОСОБА_1 про те, що у АТ «Укрзалізниця» відсутні підрозділи, які здійснюють приватизацію житлового фонду в АТ «Укрзалізниця», відсутня можливість та правові підстави для здійснення операції з приватизації житла та надання погодження на такі дії, зазначено, що для вирішення питання заявника необхідно дотриматися вимог чинного законодавства щодо передачі державної власності у комунальну власність.

Наведене у відповіді позивач вважає відмовою йому у приватизації квартири, що спонукало останнього звернутися до суду з позовними вимогами про визнання його права на приватизацію.

Проте, суд зазначає, що враховуючи наведені вище у рішенні вимоги Законодавства, право на приватизацію у позивача наявне в силу Закону і додаткового визнання не потребує, тому позовні вимоги в цій частині задоволення не потребують.

При цьому, суд зауважує, що ним під час розгляду цієї справи обставини відсутності органу приватизації у відповідача не досліджуються та їм не надається правова оцінка в силу вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України, яка визначає, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, оскільки такі вимоги зобов`язання відповідача створити відповідний орган приватизації, позивачем суду не заявлялися.

Між тим, суд зазначає, що він не може перебирати на себе функції органу приватизації та безпосередньо проводити приватизацію квартири.

Згідно з п.17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Громадянин подає до органів приватизації такі документи:

заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;

копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);

довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають:

витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла;

копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла;

форму первинної облікової документації № 028/о "Консультаційний висновок спеціаліста" з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз.

Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.

Форму журналу реєстрації заяв та прийнятих документів наведено у додатку 3.

Поряд з цим, до заяви про приватизацію заявник має подати документи, перелік яких визначений пунктом 18 вищевказаного Положення.

У п.36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п.63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі №750/2176/17.

Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» викладено позицію щодо недопустимості суду підміняти собою органи владних повноважень, відповідно до якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положення встановлюють порядок передання квартир у приватну власність, згідно з яким наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний у місячний термін із дня одержання заяви прийняти рішення про передання житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.

Норми вказаних нормативних актів передбачають, що приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються в установлений термін після одержання заяви громадянина.

Судом встановлено, що за результатами розгляду заяви, позивача було повідомлено про неможливість приватизації квартири, у зв`язку із відсутністю органу приватизації, що саме по собі не свідчить про відсутність такого права приватизації у позивача, з огляду на що та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку про те, що порушене право позивача на приватизацію житла, в якому він з родиною проживає та зареєстрований та яким користується на законних підставах з 2012 року, потребує захисту.

Разом з тим, розглянувши вимогу позивача про зобов`язання Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» розглянути заяву про приватизацію житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає , що така вимога не розцінюється судом як похідна від вимоги про визнання права на приватизацію житлової квартири, яке встановлене Законом та не потребує доказування, та вважає, що така позовна вимога також не потребує задоволення, оскільки, як вже було встановлено судом за текстом даного рішення, позивач звернувся до відповідача із заявою про створення органу приватизації та прийняття заяви про приватизацію від 19.02.2024 року, на яку отримав відповідь від 07.03.2024 року. Тобто, вказана заява вже була розглянута відповідачем та відповідь на неї скерована до позивача.

З іншими аналогічними заявами до відповідача позивач не звертався, що підтверджується наявними у матеріалах цивільної справи письмовими доказами.

Відтак підстав для зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача, яка вже була розглянута, судом не вбачається, з огляду на що, у задоволенні такої позовної вимоги також слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд виснує, що доводи позивача, викладені ним у позовній заяві, не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, з огляду на що, позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права на приватизацію житлової квартири та зобов`язання здійснити розгляд заяви про приватизацію житлової квартири не потребують задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, Малиновський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ:

Клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», викладене у відзиві на позовну заяву від 02.10.2024 року вх. №2024 про закриття провадження у справі залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5) про визнання права на приватизацію житлової квартири та зобов`язання здійснити розгляд заяви про приватизацію житлової квартири залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.03.2025 року.

Повні відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5.

Суддя: Н.О. Шевчук