ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6014/23 Головуючий у 1-й інстанції: Скрипнік Л.А.
Номер провадження: 22-ц/819/132/25 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя- доповідач): Воронцової Л.П.,

суддів: Майданіка В.В.,

Склярської І.В.,

секретар: Олійник К.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Кравцов Сергій Ігорович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Скрипніка Л.А., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 завернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 січня 2021 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач взяла у нього в борг грошові кошти в іноземній валюті в сумі 19 000 доларів США зі сплатою відсотків щомісячно у розмірі 700 доларів США та зобов`язалася повернути вказану суму в строк до 18 червня 2021 року, що підтверджується розпискою від 25 січня 2021 року. 06 жовтня 2021 року за взаємною згодою позикодавця та позичальника термін виконання боргових зобов`язань продовжено до 31 березня 2022 року, про що зазначено у розписці. Однак, в порушення умов договору ОСОБА_2 позичену суму коштів не повернула, не сплатила відсотки, внаслідок чого у неї виник борг перед позивачем, а саме: 19 000 доларів США - сума основного боргу, 21 700 доларів США - відсотки із розрахунку по 700 доларів США за кожен місяць за період з 25 січня 2021 року по 01 вересня 2023 року (31 місяць).

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 25 січня 2021 року у розмірі 19 000 доларів США та відсотки у розмірі 21 700 доларів США .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25 січня 2021 року у розмірі 19 000 доларів США та судовий збір в розмірі 2 238 грн 46 коп.; в решті вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із доведеності факту укладення договору позики між сторонами із передачею позивачем відповідачці грошових коштів в сумі 19 000 доларів США та невиконання останньою своїх зобов`язань в частині повернення суми основного боргу до визначеного у розписці строку до 31 березня 2022 року. При цьому, суд вважав необґрунтованими вимоги щодо стягнення відсотків, оскільки зі змісту розписки не вбачається зобов`язання відповідача щодо сплати будь-яких відсотків за користування вказаними грошовими коштами та обов`язок сплати будь-якої фіксованої суми в рахунок погашення відсотків саме за користування отриманими у борг грошовими коштами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Кравцов Сергій Ігорович, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 листопада 2024 року в частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 25 січня 2021 року у розмірі 19 000 доларів США відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 грудня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Воронцова Л.П., судді: Майданік В.В., Склярська І.В.

31 грудня 2024 року справа надійшла до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 січня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків.

10 січня 2025 року на виконання ухвали суду від 02 січня 2025 року апелянт усунув недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 27 січня 2024 року справу призначено до розгляду на 11 лютого 2024 року о 13 год. 00 хв. та за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кравцова Сергія Ігоровича відкладено на 11 березня 2025 року на 13 год. 30 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження неповернення відповідачем коштів за борговою розпискою від 25 січня 2021 року. Зі змісту розписки вбачається, що розписка складена в двох примірниках, тому посилання суду першої інстанції на те, що наявність оригіналу розписки у позивача підтверджує факт невиконання відповідачем зобов`язань перед позивачем є необґрунтованим, оскільки відповідач наголошує на тому, що грошові кошти повертала позивачу, проте він не надавав розписки про отримання таких коштів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Кравцов С.І. не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , яперевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до розписки від 25 січня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 20 вересня 2013 року Комсомольським РВ УДМС в Херсонській області, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 взяла в борг у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 26 грудня 2000 року Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області, у присутності свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кошти в розмірі 19 000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 25 червня 2021 року та кожного місяця проценти в сумі 700 доларів США. Розписка містить підписи сторін та свідка ОСОБА_3 . У вказаній розписці 06 жовтня 2021 року сторони зафіксували, що станом на 06 жовтня 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 19 000 доларів США з виплатою щомісячних відсотків в розмірі 500 доларів США до 30 числа кожного місяця. Сторони домовились продовжити строк дії займу до 31 березня 2022 року. Зазначені зміни здійснені 06 жовтня 2021 року за підписом сторін у справі та у присутності свідка ОСОБА_3 , що підтверджується її підписом.

Оригінал вказаної розписки досліджено у судовому засіданні першої інстанції.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Законність рішення в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за відсотками колегією суддів не перевіряється, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначено, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".

Так, зі змісту дослідженої судом розписки вбачається, що 25 січня 2021 року ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 в присутності свідка ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 19 000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 25 червня 2021 року та згідно запису від 06 жовтня 2021 року сторони домовились продовжити строк дії займу до 31 березня 2022 року, проти чого позивач не заперечує. Розписка складена особисто ОСОБА_2 із з зазначенням інформації про осіб (прізвище ім`я та по батькові позичальника та позикодавця), їх паспортних даних, суми отриманих коштів та обов`язку позичальника повернути грошові кошти, дату складання та підписи сторін.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що вказана розписка має всі необхідні дані (реквізити), які має містити договір позики (дані про позичальника та позикодавця, суму позики; дані про отримання позики та про обов`язок позичальника повернути позику).

Оригінал вказаної розписки зберігається у позивача ОСОБА_1 як позикодавця та був досліджений в суді першої інстанції, що свідчить про невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення боргу.

Факт укладення договору позики від 25 січня 2021 року та отримання грошових коштів у розмірі, зазначеному у розписці, відповідачем ОСОБА_2 не заперечується.

Відтак, установивши, що факт укладення договору позики та отримання відповідачем ОСОБА_2 у борг від ОСОБА_1 грошових коштів підтверджується розпискою від 25 січня 2021 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення між сторонами позикових правовідносин, зобов`язання за якими позичальник не виконав, та у зв`язку з цим про наявність підстав для стягнення заборгованості за договором позики.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявність оригіналу розписки у позивача не підтверджує факт невиконання відповідачем зобов`язань перед позивачем, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження неповернення відповідачем коштів за борговою розпискою від 25 січня 2021 року, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Разом з цим, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане (постанова Верховного Суду від 12 листопада 2020 року 154/3443/18, від 19 квітня 2023 року у справі № 755/7216/21 та інші).

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.

Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. Суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою ухвалює власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 в справі № 522/22023/16-ц (провадження № 61-11419св18) зазначено, що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного постанові від 29 серпня 2018 року в справі № 910/23428/17, під час оцінки достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) викладено висновок, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно зі статями 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ОСОБА_1 довів правомірність і обґрунтованість заявлених ним вимог належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, яким надано судом правову оцінку.

Натомість відповідач ОСОБА_2 , всупереч покладеному на нього процесуального обов`язку доказування обставин, якими вона обґрунтовує свої заперечення проти позову, не надала суду відповідних доказів.

Так, у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17, на яку посилається апелянт, зазначено, що зміст розписки про одержання виконання у статті 545 ЦК України не встановлений, але, для забезпечення визначеності у відносинах суб`єктів логічним видається вказувати в ній, зокрема: підставу виникнення зобов`язання (наприклад, номер та дату укладення договору); ім`я (найменування) кредитора та боржника; суб`єктів, які здійснили виконання (боржник або інша особа) та які прийняли виконання (кредитор або управомочена ним особа); зміст зобов`язання (наприклад, сплата грошових коштів); дату або момент виконання зобов`язання; місце виконання зобов`язання; обсяг виконання (повний або частковий); місце знаходження (проживання) кредитора та боржника. дату і місце складення розписки…наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Матеріли справи не містять жодних доказів (боргової розписки із зазначенням на ній про повернення оспорюваних сум, або розписки кредитора згідно зі ст. 545 ЦК України) на підтвердження вказаних доводів про повернення позики.

Відтак, посилання апелянта на складення розписки в двох примірниках не має доказового значення в розумінні статті 545 ЦК України.

Крім того, відповідач не надала суду вказаного примірника розписки та не обґрунтувала, яким чином її наявність у відповідача свідчить про належне виконання зобов`язання.

Твердження апелянта про повернення позивачу боргу за договором позики та ненадання останнім розписки про отримання таких коштів є неспроможними та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки позичальником не надано жодних доказів на підтвердження ухилення кредитора (позивача) від прийняття належного виконання від апелянта відповідного грошового зобов`язання (прострочення кредитора).

Отже, відповідачем не доведено належними та достатніми доказами повернення повної суми боргу або її частини позивачу, оскільки оригінал розписки про отримання позики у ОСОБА_2 відсутній, натомість він є у позивача.

Оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання за договором позики в повному обсязі, не повернула взяті у борг кошти у визначений строк, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 19 000 доларів США.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Кравцов Сергій Ігорович, залишити без задоволення, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 березня 2025 року.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді: В.В. Майданік

І.В. Склярська