Справа № 366/602/25
Провадження № 2-з/366/1/25
УХВАЛА

10.03.2025 с-ще Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

І. Узагальнені доводи особи, яка подала заяву

ОСОБА_1 (далі - Заявник), через свого представника, адвоката Капустіна В.В., до подання позовної заяви, звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться чи підлягають перерахуванню на банківський рахунок ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рахунок № НОМЕР_2 IBAN НОМЕР_3 , картковий рахунок № НОМЕР_4 в межах суми 374 343,42 грн.

В обґрунтування заяви посилається на таке.

Заявник є учасником бойових дій та з 21.06.2022 по 14.09.2024 перебував у полоні (в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України).

В період перебування в полоні Заявника, військовою частиною НОМЕР_5 , в якій він проходив військову служу, йому нараховувалось грошове забезпечення, яке в повному обсязі, отримувала його колишня дружина, ОСОБА_2 , як опікун його неповнолітніх дітей. Загальна сума отриманих коштів становить 619 537,42 грн.

04.03.2025 Заявник виявив, що його банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заблоковано у зв`язку з арештом коштів, накладеним головним державним виконавцем Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження № 77203646 з примусового виконання судового наказу № 366/3118/21, виданого 03.12.2021 Іванківським районним судом Київської області про стягнення із Заявника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.11.2021 і до досягнення дітьми повноліття.

Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження, стало відомо, що в межах виконавчого провадження головним державним виконавцем за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 було розраховано заборгованість Заявника по сплаті аліментів в розмірі 374 343,42 грн.

В межах цієї суми накладено арешт на кошти Заявника та направлено платіжну інструкцію до АТ КБ «ПРИВАТБАНКУ» щодо стягнення суми заборгованості.

05.03.2025 з карткового рахунку Заявника стягнуто згаданий борг в повному обсязі та знято арешт з його рахунків.

Таким чином, ОСОБА_2 отримала грошове забезпечення військовослужбовця, Заявника, за період з березня по серпень 2024 в повному розмірі 619 537,42 грн., та ще й розраховану за її заявою державним виконавцем заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 у розмірі 374 343,42 грн.

При цьому, виконавчий документ про стягнення із заявника аліментів на утримання дітей ОСОБА_2 не пред`являвся до виконання в період отримання нею 100% грошового забезпечення заявника. Судовий наказ про стягнення аліментів пред`явлено до виконання лише в лютому 2025. При цьому, ОСОБА_2 у своїй заяві просила аліменти стягувати з 01.01.2024, хоча їй було достеменно відомо, що в 2024 саме вона отримала все грошове забезпечення Заявника.

Повернувшись з полону, Заявник потребував відновлення та реабілітації. Натомість в цивільному житті він стикнувся з недобросовісністю своєї колишньої дружини та змушений тепер відстоювати свої права в суді.

Представник Заявника стверджує, що забезпечення позову шляхом запропонованого ним способу на суму майбутнього позову не обмежуватиме права та законні інтереси дітей, які вже отримали 100% його доходу на своє утримання. Тому, існує необхідність і достатні підстави для застосування заходів забезпечення позову.

ІІ. Релевантні джерела права

З огляду на положення ч. 1 ст. 153 ЦПК України, розгляд заяви здійснюється без виклику сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Питання забезпечення позову у цивільному судочинстві визначені главою 10 ЦПК України.

Подана позивачем заява відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту цієї норми вбачається, що під час розгляду, зокрема заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Під забезпеченням позову у цьому випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Викладене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.09.2023 у справі № 917/453/23

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

Суд може прийняти рішення про забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти відповідача:

лише у справі де заявлено майнову вимогу до відповідача;

за відсутністю у відповідача грошових коштів;

наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за умови дій відповідача щодо: реалізації майна чи підготовчі дій до його реалізації; витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем; укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо;

дотриманням принципу співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Викладене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.09.2023 у справі № 917/453/23

ІІІ. Встановлені обставини справи

З наданих представником Заявника документів вбачається, що Заявник є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_6 , виданого 20.10.2015 (безтермінове).

15.12.2021 шлюб між Заявником та ОСОБА_2 розірвано на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області у справі № 366/3117/21.

03.12.2021 Іванківський районний суд видав судовий наказ у справі № 366/3118/21 (провадження № 2-н/366/144/21) про стягнення із Заявника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.11.2021 і до досягнення дітьми повноліття.

В період з 21.06.2022 по 14.09.2024 Заявник перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, що підтверджується довідкою СБУ від 24.09.2024 № 34/К-72д та випискою з Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Згідно з бухгалтерською довідкою, виданою в/ч НОМЕР_5 від 21.02.2025 № 3234, на підставі заяви ОСОБА_2 від 19.03.2024 № 2270/4/1/1/288 з додатками, на її користь фінансово-економічною службою в/ч НОМЕР_5 здійснювалось нарахування та виплата належного її колишньому чоловіку щомісячного грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди в період з березня по серпень 2024. За цей період ОСОБА_2 нараховано грошові кошти у розмірі 619 537, 42 грн. (з вирахуванням військового збору) на її банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

03.02.2025 ОСОБА_2 звернулась із заявою до Сквирського ВДВС Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), у якій просила прийняти до виконання виконавчий документ № 2-н/366/144/21 від 03.12.2021, виданий Іванківським районним судом Київської області про стягнення аліментів із Заявника на свою користь. Стягувати аліменти ОСОБА_2 просила на власний банківський рахунок НОМЕР_3 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по сплаті аліментів на підставі судового наказу № 366/3118/21 від 03.12.2021, виданого Іванківським районним судом, станом на 31.12.2024 заборгованість Заявника зі сплати аліментів складає 374 343, 42 грн.

05.03.2025 постановою головного державного виконавця Сквирського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) знято арешт з усіх рахунків Заявника у зв`язку зі стягненням з рахунку боржника всього боргу за виконанням судового наказу Іванківського районного суду Київської області від 03.12.2021 № 366/3118/21.

IV. Оцінка суду

Представник заявника просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, що відповідає способу забезпечення позову, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

При цьому, вимога про накладення арешту сформульована таким чином що представник Заявника одночасно просить накласти арешт як на кошти, що знаходяться на рахунках, так і на ті, що підлягають перерахуванню на картковий рахунок Відповідача.

Однак, як вбачається з обґрунтування заяви, так і з доданих до неї документів, грошові кошти вже перераховані ОСОБА_2 , про що свідчить також постанова Сквирського ВДВС про зняття арешту з рахунків Заявника у зв`язку зі стягненням з нього боргу.

Тому, вимога заяви в частині накладення арешту на кошти, які підлягають перерахуванню на рахунок Відповідача задоволенню не підлягає як безпідставна та необґрунтована, тим більше, що на цей рахунок можуть бути нараховані інші грошові кошти, відмінні від аліментів, які використовуватимуться Відповідачем у тому числі для матеріального забезпечення дітей Заявника.

Щодо накладення арешту на грошові кошти, що перераховані Відповідачу, суддя приходить до такого.

Суддею встановлено, що Відповідач має у користуванні банківську картку, відкриту в АТ КБ «Приватбанк», на яку просила здійснювати стягнення аліментів із Заявника на свою користь.

Зміст заяви про забезпечення позову зводиться до того, що стягнуті кошти перебувають на картковому рахунку Відповідача, які вона незаконно отримала. Накладення арешту на такі кошти допоможе в подальшому виконати судове рішення у разі задоволення позову.

Однак, суд з такими доводами погодитись не може з огляду на таке.

Судом встановлено, що грошові кошти Заявника стягувались на картковий рахунок Відповідача.

При цьому, в суду відсутня інформація про дійсний фінансовий стан Відповідача, а саме те, чи перебувають стягнуті грошові кошти в подальшому на такому рахунку (чи не перераховані вони на інший рахунок, знятті готівкою тощо).

В суду відсутня інформація про дійсний фінансовий стан Відповідача та суму наявних на її банківському рахунку коштів.

Відсутність такої інформації, у разі накладення арешту на грошові кошти у визначеному Заявником розмірі зможе призвести до блокування карткового рахунку в повному обсязі, що унеможливить Відповідача користуватись іншими коштами (заробітною платою, компенсаціями, іншими нарахуваннями). Це також негативно вплине на можливість Відповідача утримувати спільних із Заявником дітей.

Суд відхиляє доводи представника Відповідача про те, що накладення арешту на визначену ним суму коштів не обмежуватиме права та законні інтереси дітей, які вже отримали 100% його доходу на своє утримання, оскільки накладення арешту на визначену Заявником суму коштів на банківському рахунку, за відсутності в суду інформації про наявність таких коштів на рахунку призведе до обмеження можливості Відповідача як матері утримувати їх спільних із Заявником дітей.

Крім цього, грошові кошти нараховуються на рахунок матері для того, щоб остання мала фінансову можливість утримувати дітей.

Кошти, на які представник Заявника просить накласти арешт і є коштами, які стягнуто як аліменти, цільовим призначенням яких є утримання дітей.

Тому, доводи в цій частині суд до уваги не приймає.

З огляду на викладене, запропонований представником Заявника спосіб забезпечення позову не є пропорційним до ціни майбутнього позову, він матиме надмірно обтяжливі та невиправдані наслідки для Відповідача та створить негативні умови для можливості утриманні Відповідачем спільних із заявником дітей.

При цьому, в заяві представник заявника не зазначив, які існують ризики унеможливлення в подальшому виконання судового рішення за умови задоволення позову, а також які дії вчиняв Відповідач, які б свідчили про те, що він вживає заходів щодо подальшого унеможливлення виконання судового рішення.

За таких обставин, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Представнику Заявника слід роз`яснити, що відмова у забезпеченні позову не є перешкодою для повторного звернення з такою заявою під час розгляду справи за відповідним позовом, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для відмови у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Копію цієї ухвали направити учасникам справи для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_7 )

Представник Позивача: адвокат Капустін Віталій Володимирович (09119, Київська область, м. Біла Церква, вул. В. Чорновола, 5/1. РНОКПП: НОМЕР_8 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 )

Повний текст ухвали складено 13.03.2025

Суддя Н.П. Слободян