Номер провадження: 22-ц/813/1113/25
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «НАДРА» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 липня 2008 року ОСОБА_2 уклала з позивачем кредитний договір № 05/07/2008/980-К/504 про надання кредиту в сумі 463854, 60 гривень з розрахунку 18,59% річних, які нараховуються банком за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 20.07.2028 року. Ціль кредитування - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 21.07.2008 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_3 , згідно якого ОСОБА_2 придбає у власність нерухоме майно земельну ділянку, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, загальною площею 0,10 га. Відповідно до даного кредитного договору банк повністю та в строки виконав зобов`язання по даному договору перед відповідачем, видав йому зазначенні грошові кошти.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 05/07/2008/980-П/504 від 21.07.2008 року, згідно якого ОСОБА_1 на добровільних засадах бере на себе зобов`язання відповідати по кредитним зобов`язанням ОСОБА_2 , які виникають з умов даного Кредитного договору.

Договір поруки передбачає, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, відповідачі несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання вимоги, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором № 05/07/2008/980-К/504, ОСОБА_2 передала в іпотеку земельну ділянку, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:2026, що підтверджується договором іпотеки.

Однак встановлені кредитним договором терміни повернення наданого кредиту та терміни сплати відсотків за кредит відповідачами не дотримуються.

Згідно з розрахунку заборгованості, станом на 12.09.2014 року, заборгованість відповідачів перед позивачем за кредитним договором № 05/07/2008/980-К/504 від 21.07.2008 року становить 1098990, 23 гривень, у тому числі:

заборгованість по тілу кредиту 458747, 34 гривень;

заборгованість по відсоткам 513310, 18 гривень;

пеня за прострочення сплати кредиту 80547, 25 гривень;

штраф за порушення виконання умов договору 46385, 46 гривень.

До теперішнього часу відповідачі не виконують свої обов`язки щодо погашення боргу та продовжують користуватися отриманими кредитними коштами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2024 року позов ПАТ КБ «НАДРА» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 05/07/2008/980-К/504 від 21 липня 2008 року в сумі - 1098990, 23 гривень, у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 458747, 34 гривень; заборгованість по відсоткам 513310, 18 гривень; пеня за прострочення сплати кредиту 80547, 25 гривень; штраф за порушення виконання умов договору 46385, 46 гривень. Стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах на користь ПАТ КБ «Надра» судові витрати: судовий збір у загальному розмірі 3654,00 гривень, тобто по 1827 грн. 00 коп. з кожного, витрати за здійснення публікацій в газеті «Одеські вісті» в загальному розмірі 290, 00 гривень, тобто по 145, 00 гривень з кожного.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором із поручителя ОСОБА_1 та постановити нове в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1) ОСОБА_1 взагалі не була повідомлена про розгляд справи у 2014 році;

2) ОСОБА_1 вважає, що порука була припинена внаслідок пропуску строків для пред`явлення вимоги до поручителя, так як вбачається з матеріалів справи оплата по кредитному договору перестала надходити вже у вересні 2008 року, хоча саме з цього моменту у позивача виникло право вимагати дострокове повернення боргу за кредитним договором, а позов було пред`явлено лише у 2014 році.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 , а тому підлягає перегляду виключно в цій частині.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 21 липня 2008 року ОСОБА_2 уклала з позивачем кредитний договір № 05/07/2008/980-К/504 про надання кредиту в сумі 463854,60 гривень з розрахунку 18,59% річних, які нараховуються банком за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості (т.1, а.с. 15-19).

Кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 20.07.2028 року.

Ціль кредитування - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 21.07.2008 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_3 , згідно з якого ОСОБА_2 придбає у власність нерухоме майно земельну ділянку, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, загальною площею 0,10 га.

Відповідно до даного кредитного договору банк повністю та в строки виконав зобов`язання по даному договору перед відповідачем, видав йому зазначенні грошові кошти.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 05/07/2008/980-П/504 від 21.07.2008 року, згідно з якого ОСОБА_1 на добровільних засадах бере на себе зобов`язання відповідати по кредитним зобов`язанням ОСОБА_2 , які виникають з умов даного Кредитного договору. (а.с. 25,26).

Договір поруки передбачає, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, відповідачі несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання вимоги, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором № 05/07/2008/980-К/504, ОСОБА_2 передала в іпотеку земельну ділянку, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:2026, що підтверджується договором іпотеки. (а.с. 20-24).

Про порушення зобов`язання та необхідність повного погашення боргу відповідачі повідомлені належним чином, досудовими вимогами від 16 вересня 2014 року. (а.с.27,28).

Станом на 12.09.2014 року заборгованість відповідачів перед позивачем за кредитним договором № 05/07/2008/980-К/504 від 21.07.2008 року становить 1098990, 23 гривень, у тому числі:

заборгованість по тілу кредиту 458747, 34 гривень;

заборгованість по відсоткам 513310, 18 гривень;

пеня за прострочення сплати кредиту 80547, 25 гривень;

штраф за порушення виконання умов договору 46385, 46 гривень.

До теперішнього часу відповідачі не виконують свої обов`язки щодо погашення боргу та продовжують користуватися отриманими кредитними.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами ЦК України.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ними грошових зобов`язань.

До правовідносин, які виникають з кредитного договору застосовуються положення параграфа І глави 71 ЦК України (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції правильно вважав позовні вимоги законними, обґрунтованими, доказаними, задовольняючи їх в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що « ОСОБА_1 взагалі не була повідомлена про розгляд справи у 2014 році», то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої та абзацу 1 частини третьої статті 122 ЦПК України 2004 року суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом. У разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі (абзац 4 частини третьої статті 122 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи (частина дев`ята статті 74 ЦПК України 2004 року).

З матеріалів справи вбачається, що з відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області вбачається, що ОСОБА_1 знята з обліку з 11.03.2011 року і реєстрації немає (т. 1, а.с.45).

Про судове засідання, яке було призначене на 17 грудня 2014 року, ОСОБА_1 була сповіщена шляхом оголошення у газеті «Одеські вісті» від 13.12.2014 (т.1, а.с.63).

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 була належним чином сповіщена про розгляд її судової справи.

Твердження апеляційної скарги про те, що « ОСОБА_1 вважає, що порука була припинена внаслідок пропуску строків для пред`явлення вимоги до поручителя, так як вбачається з матеріалів справи оплата по кредитному договору перестала надходити вже у вересні 2008 року, хоча саме з цього моменту у позивача виникло право вимагати дострокове повернення боргу за кредитним договором, а позов було пред`явлено лише у 2014 році» також не приймаються судом до уваги з огляду на таке.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

За умови пред`явлення банком до позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення коштів за кредитним договором змінюється строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 2-1169/11 (пункт 80); у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року в справі № 6-106цс14, від 21 січня 2015 року в справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року в справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року в справі № 6-368цс16, від 14 червня 2017 року в справі № 644/6558/15.

Таким чином, визначним є саме направлення/вручення банком вимоги про дострокове повернення коштів за кредитним договором.

Матеріали справи не містять вимоги про дострокове погашення заборгованості, а вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, які направлялись до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за своєю суттю є нагадування про необхідність погасити заборгованість, які виникла станом на 12 вересня 2014 року.

Саме вже звернення банку до боржників з вимогою про дострокове повернення коштів за кредитним договором є правом, а не обов`язком банку.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що порука у цьому випадку не є припиненою, а тому такі доводи апеляційної скарги є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. з 03 березня по 07 березня 2025 року перебував на лікарняному, а з 10 березня по 13 березня 2025 року у відпустці, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк