Справа № 677/941/24
Провадження № 2/677/5/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Гладій Л.М.,

з участю секретаря Загаєвської С.М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лукіянчук О.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 477 228 грн., посилаючись на те, що 11 жовтня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, який 02 липня 2012 року було розірвано на підставі рішення Красилівського районного суду. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого з ОСОБА_2 стягуються аліменти у розмірі частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, у п`ятимісячному віці дитині встановлено діагноз: «наслідки важкого перинатального ураження, гіпертензійно-гідроцефальний синдром, ДЦП». З того часу дини та знаходиться на постійному лікуванні в Хмельницькій міській дитячій лікарні у відділенні неврології та в приватній поліклініці «Малятко плюс». Вказане захворювання має досить серйозний характер, дитина потребує постійного догляду, тривалого прийому лікарських препаратів, додаткового медичного лікування з психологом та логопедом, та іншими призначеними лікарем спеціалістів, систематичного спеціалізованого лікування в спеціалізованому лікувальному закладі, додаткових фінансових витрат. Про стан здоров`я дитини відповідачу було відомо, тому що коли шлюб між ними було розірвано, їхньому сину було 2 роки і про проблеми із здоров`ям сина відповідач знав. Також позивач неодноразово повідомляла відповідача про необхідність здійснення додаткових витрат на лікування дитини, але відповідач ніяк не реагував на прохання позиваки, а тому позивачка вимушена була залишити дитину зі своїми батьками, надати довіреність своїй матері ОСОБА_4 , необхідну для лікування сина, та виїхати на заробітки за межі України аби оплатити лікування своєї дитини.

З 13 травня 2013 року по 06 червня 2013 року дитина знаходилася на реабілітаційному лікуванні у відділенні денного перебування Центру медико-соціальної реабілітації у Хмельницькому спеціалізованому будинку дитини «Берізка», а з 2016 року дитина навчається в Хмельницькій спеціалізованій загальноосвітній школі № 33, що потребувало щоденного підвозу дитини до школи, тому з 18 липня 2017 року по даний час ОСОБА_4 орендує квартиру в м. Хмельницькому, де проживає разом з дитиною, сплачує кошти за оренду квартири, комунальні послуги, послуги Інтернету, який необхідний для навчання дитини, поповнює йому мобільний телефон, щоб дитина була постійно на зв`язку, на харчування та лікування. Все це оплачує позивач. Один раз на три роки лікарсько-консультативною комісією КНП «Красилівська БЛ» складається індивідуальна програма реабілітації дитини-інваліда ОСОБА_3 , який набув цей статус 2011 році.

Тому, згідно договору оренди квартири в м. Хмельницькому від 18 липня 2017 року по АДРЕСА_1 оплачено всього 40 200,00 грн., згідно договору оренди квартири в м. Хмельницькому від 18 серпня 2018 року по АДРЕСА_2 за період з 18 серпня 2018 року по 01 січня 2024 року сплачено 439 000,00 грн.

26 січня 2017 року ОСОБА_5 при діагнозі «двобічна сенсоневральна глухота» було придбано слуховий апарат «Nitro3 mi» вартістю 28 700 грн., який потребує періодично заміни, як зазначено лікарем-отоларингологом.

18 травня 2018 року стоматологічною клінікою доктора Дахно складено план лікування ОСОБА_6 , згідно якого вартість лікування становила 27 930 грн. 03 лютого 2020 року за корекцію зубів у стоматолога було сплачено 600 грн. 30 жовтня 2020 року було зроблено панорамний знімок вартістю 180 грн. За рекомендацією лікаря стоматолога 13 липня 2023 року для дитини придбано спеціальну зубну щітку вартістю 795 грн. На лікування у стоматологічній клініці доктора Дахно у 2023 році витрачено: 01 грудня 2023 року 4631 грн., 16 червня 2023 року 7565 грн., 23 червня 2023 року 9130 грн., 14 липня 2023 року 500 грн., 14 вересня 2023 року 387 грн., 5890 грн., 13 листопада 2023 року 2000 року, а всього на корекцію зубів витрачено 59 608,00 грн.

19 листопада 2022 року ОСОБА_7 , за призначенням невролога ПП «Приватна поліклініка «Малятко плюс», отримав курс відновної терапії на суму 3 362,53 грн.

13 травня 2023 року пластичним хірургом Львівської міської косметологічної лікарні було складено план проведення лікування дитини: І етап: ліквідація клаповухості зліва вартістю 500 доларів США, через 1,5-2 місяці ІІ етап: реконструкція правого вуха вартітю 2 000 доларів США, через 9-12 місяців ІІІ етап лікування вартістю 700 доларів США. Відповідно 185 травня 2023 року було сплачено 500 грн. за проведення консультації послуг хірурга, 23 серпня 2023 року було сплачено 4 171,50 грн. та 324 грн. за проведення передопераційних аналізів в ТОВ «МЛ «Діла», 26 серпня 2023 року було сплачено 4395 грн., 28 серпня 2023 року 648 грн., 29 серпня 2023 року 19 178,80 грн., всього було витрачено 29 336,30 грн. та 3 200 доларів США, що в еквіваленті по середньому курсу долара (по 36,27 грн. за долар) за 2023 рік становить 116 388,00 грн.

19 липня 2023 року ортопедом ПК «Малятко» для ОСОБА_8 надано направлення на отримання ортопедичного взуття, за консультацію лікаря сплачено 300,00 грн., за ортопедичне взуття 2190,00 грн. Однак таке взуття дитина потребує щосезонно по дві пари. Середня орієнтовна вартість ортопедичного взуття для 14-річної дитини становить 2000 грн. За період з липня 2023 року по червень 2024 року ОСОБА_5 придбано три пари літнього взуття, дві пари зимового взуття, дві пари осінньо-весняного взуття, на які в середньому витрачено 10 000 грн.

ОСОБА_7 навчається в Академії розвитку інтелекту «Smartum» у м. Хмельницькому за курсом ментальна арифметика, розмір щомісячної оплати становить 980 грн. щомісячно. Всього за період з 01 лютого по 01 листопада сплачено 9800,00 грн.

За весь період лікування ОСОБА_8 на проїзд до лікувальних закладів потягом до м. Київ та м. Львів було витрачено 6293,49 грн.

Всього додаткових витрат на лікування ОСОБА_8 з 2017 року по 01 січня 2024 року витрачено 715 842,02 грн.

16 липня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пацули В.О. надійшов відзив на позов, в якому зазначається, що відповідач ОСОБА_2 позов визнає частково. Не заперечує щодо стягнення половини витрат на корекцію зубів в сумі 59 608,00 грн., ліквідацію клаповухості та реконструкції правого вуха в сумі 116 388 грн., на навчання в академії розвитку інтелекту «Smartum» - 9 800 грн., курс відновленої терапії у поліклініці «Малятко плюс» - 3 362,53 грн., тобто, ті витрати, які є належним чином доведені та обґрунтована їх необхідність. Заперечує щодо стягнення на користь позивачки половини вартості оренди житла в м. Хмельницький, оскільки не надано доказів, які беззаперечно підтверджують понесення таких витрат; витрат на проїзд, оскільки з документів на проїзд не вбачається, в якому саме році такі переїзди були здійснені, тому неможливо встановити чи були такі проїзди здійснені в межах позовної давності; витрати на придбання ортопедичного взуття, оскільки діти з інвалідністю забезпечуються таким взуттям безкоштовно; витрат понесених раніше, оскільки вони заявлені поза межами строку позовної давності. Стверджує, що допомагав і оплачував додаткові витрати добровільно, але при цьому не вимагав ніяких підтверджуючих документів, а тому визнає додаткові витрати на утримання дитини в сумі 94 579,27 грн.

15 серпня 2024 року у відповіді на відзив представник позивачки ОСОБА_9 зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, а стягнення додаткових витрат на утримання дитини є вимогами, які випливають із сімейних відносин, що передбачено ст. 185 СК України і тому до цих вимог позовна давність не застосовується. Щодо витрат на оренду житла в м. Хмельницький, то в матеріалах справи наявні договори оренди зазначеного житла. Стосовно витрат на придбання ортопедичного взуття повідомляє, що до суду надано довідку лікаря-ортопеда від 19 липня 2023 року про те, що безкоштовно таким взуттям дитина не забезпечувалася, а тому взуття придбано самостійно позивачем. Представник відповідача зазначає, що з наданих документів неможливо встановити, що витрати на проїзд були здійснені в межах строку позовної давності, однак позивач з цією позицією не погоджується, оскільки до цих вимог позовна давність не застосовується відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України. Ствердження відповідача, що він добровільно допомагав і оплачував додаткові витрати добровільно позивач заперечує, оскільки з 2011 року остання неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати додатково допомогу на лікування дитини, але відповідач категорично відмовлявся. Крім того, станом на 06 червня 2024 року сукупний розмір заборгованості по аліментах становить 5 823,25 грн.

18 жовтня 2024 року представник позивачки надала до суду додаткові пояснення, в яких вказала, що відповідно до довідки Національної дитячої лікарні «Охматид» від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_3 з 05 жовтня 2024 року знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної хіміотерапії з діагнозом «Гостра мієлоїдна лейкемія (ФАБ-М-2). Ініціальне ураження центральної нервової системи. Перший гострий період», супутні діагнози «ДЦП, спастичний нижній пара парез, нейросенсорна приглухуватість, дизартрія, ВВР, недорозвинення вушних раковин, стан після оперативного втручання з приводу пластики вушних раковин», тому позивачка вимушена, задля спасіння життя своєї дитини, через оголошення у соціальних мережах просити допомоги у небайдужих людей у зв`язку із важкою хворобою сина ОСОБА_3 , так як вимушена покинути роботу і постійно знаходитися біля хворої дитини. Про надання допомоги дитині позивачка неодноразово зверталася до відповідача, але останній обмежувався виплатою аліментів.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково в сумі 94 579,27 грн., з підстав викладених у відзиві. Також у судовому засіданні зазначив, що всі витрати позивачем мали б бути узгодженні з відповідачем. В подальшому під час судового розгляду уточнив додатково, що відповідач визнав позов в частині придбання спеціального взуття в частині усіх здійснених витрат.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що є бабусею ОСОБА_3 , і яка займається вихованням дитини, оскільки через тяжку хворобу і постійне дороговартісне лікування онука її донька - ОСОБА_1 змушена виїхати за кордон на заробітки, щоб мати змогу лікувати сина, тому вона постійно знаходилася з онуком, водила його у садочок, до логопеда та психолога. Садочок та школу підбирали спеціалізовані (з вадами слуху) у м. Хмельницькому, оскільки у онука є проблеми зі слухом. Возила рік, але потім стало возити неможливо, тому орендували квартиру. ОСОБА_2 знав про таку ситуацію, оскільки зверталися до нього про допомогу, що він ігнорував. З серпня 2018 року з`їхали на нову квартиру і ОСОБА_2 приїздив до них в гості, дивився та схвалив умови проживання, обіцяв по мірі можливості допомагати. Пару місяців, чисто формально, платив якусь частку, а потім зовсім перестав. Ортопедичне взуття державою надається безкоштовно лише дві пари на рік, тобто, якщо дали літня взуття, то зимове потрібно купувати самим. Держава стовідсотково не забезпечує ні ліками, ні взуттям, ні лікувальним процедурами. Також на даний час вони купили два апарати слуху за власні кошти. Відповідач особисто нею повідомлявся про придбання даних апаратів, однак допомоги ніякої не надавав. Потім онуку стало гірше і донька вимушена була приїхати в Україну, де влаштувалася на роботу. Розмір соціальної допомоги на дитину становить 3000-3300 грн., більше ніякої допомоги від держави позивачка не отримує. Зверталися по допомогу неодноразово, однак відповідач їхні прохання ігнорував.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів.

Обов`язок доказування відповідно до ст. 10 ЦПК України, покладений на сторони у справі, а суд тільки сприяє всебічному та повному з`ясуванні обставин справи шляхом роз`яснення прав та обов`язків та сприяє в їхньому здійсненні. Крім того, відповідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 07 жовтня 2010 року відділом РАЦС Красилівського РУЮ Хмельницької області.

Рішенням Красилівського районного суду від 02 липня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 стягуються аліменти у розмірі частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Неповнолітній син сторін у справі проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю до 18 років, його законним представником (опікуном) зазначено ОСОБА_1 .

Як вбачається з консультативних заключень від 12 січня 05 квітня, 22 червня, 23 серпня, 16 жовтня, 05 грудня 2011 року Хмельницької міської дитячої лікарні та приватної поліклініки «Малятко плюс» ОСОБА_3 з п`ятимісячного віку перебуває на обліку з діагнозом: «Наслідки важкого перинатального ураження, гіпертензійно-гідроцефальний синдром, ДЦП».

Відповідно до індивідуальних програм реабілітації дитини-інваліда № 321 від 22 лютого 2019 року, № 321 від 05 липня 2021 року та № 649 від 08 серпня 2023 року ОСОБА_3 потребуєпостійного догляду, тривалого прийому лікарських препаратів, додаткового медичного лікування з психологом та логопедом, та іншими призначеними лікарем спеціалістів, систематичного спеціалізованого лікування в спеціалізованому лікувальному закладі, додаткових фінансових витрат.

З 13 травня 2013 року по 06 червня 2013 року ОСОБА_3 знаходився на реабілітаційному лікуванні у відділенні денного перебування Центру медико-соціальної реабілітації у Хмельницькому спеціалізованому будинку дитини «Берізка», де отримав курс реабілітаційних заходів та рекомендовано повторити курс лікування у вересні 2013 року, продовжити заняття ЛФК та заняття з логопедом і психологом, що підтверджується випискою Хмельницького спеціалізованого будинку дитини «Берізка».

Відповідно до заключення лікаря-отоларинголога Хмельницької міської лікарні від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: «Двобічна хронічна сенсоневральна глухота» та рекомендовано кохлеарна імплантація, заняття з логопедом та батьками.

Відповідно до довідки № 23 від 08 вересня 2023 року з 01 вересня 2016 року ОСОБА_3 навчається у Хмельницькій спеціалізованій загальноосвітній школі № 33.

26 січня 2017 року ОСОБА_5 при діагнозі «двобічна сенсоневральна глухота» було придбано слуховий апарат «Nitro3 mi» вартістю 28 700 грн., який потребує періодично заміни, як зазначено лікарем-отоларингологом, що підтверджується товарними чеками від 26 січня 2017 року на суму 23 000,00 грн. та від 28 березня 2017 року на суму 5 700,00 грн. (а.с. 38).

18 травня 2018 року стоматологічною клінікою доктора Дахно складено план лікування ОСОБА_3 , згідно якого загальна вартість лікування становила 27 930 грн.

03 лютого 2020 року за корекцію зубів у стоматолога було сплачено 600 грн.

30 жовтня 2020 року було зроблено панорамний знімок вартістю 180 грн., що підтверджується товарним чеком від 30 жовтня 2020 року (а.с.40).

За рекомендацією лікаря стоматолога 13 липня 2023 року для дитини придбано спеціальну зубну щітку вартістю 795 грн., що підтверджується чеком № 470 від 13 липня 2023 року (а.с.40).

На лікування у стоматологічній клініці доктора Дахно у 2023 році витрачено: 18 травня 2023 року 2805,00 грн., 16 червня 2023 року 7565 грн., 23 червня 2023 року 9130 грн., 14 липня 2023 року 500 грн., 14 вересня 2023 року 387 грн. + 5890 грн., 13 листопада 2023 року 2000 року, 01 грудня 2023 року 4631 грн.

Таким чином, всього на корекцію зубів витрачено 59 608,00 грн., що підтверджується медичною карткою № 22466 (а.с. 41-43, 45,46).

19 листопада 2022 року ОСОБА_7 , за призначенням невролога ПП «Приватна поліклініка «Малятко плюс», отримав курс відновної терапії на суму 3 362,53 грн., що підтверджується чеками (а.с.34).

13 травня 2023 року пластичним хірургом Львівської міської косметологічної лікарні було складено план проведення лікування дитини: І етап: ліквідація клаповухості зліва вартістю 500 доларів США, через 1,5-2 місяці ІІ етап: реконструкція правого вуха вартістю 2 000 доларів США, через 9-12 місяців ІІІ етап лікування вартістю 700 доларів США. Відповідно 15 травня 2023 року було сплачено 500 грн. за проведення консультації послуг хірурга (а.с. 54), 23 серпня 2023 року було сплачено 4 171,50 грн. та 324 грн. за проведення передопераційних аналізів в ТОВ «МЛ «Діла» (а.с. 51, 53), 26 серпня 2023 року було сплачено 4395 грн., 28 серпня 2023 року 648 грн. (а.с. 51), 29 серпня 2023 року 19 178,80 грн. (а.с. 55-57), всього було витрачено 29 336,30 грн. та 3 200 доларів США, що в еквіваленті по середньому курсу долара (по 36,27 грн. за долар) за 2023 рік становить 116 388,00 грн.

ОСОБА_7 навчався в Академії розвитку інтелекту «Smartum» у м. Хмельницькому за курсом ментальна арифметика, розмір щомісячної оплати становить 980 грн. щомісячно. Всього за період з 01 лютого по 01 листопада 2023 року сплачено 8820,00 грн. (а.с. 60).

Дані факти відповідачем ОСОБА_2 не оспорюються та визнаються в частині.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР№ 789-ХIIвід 27.02.1991року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтями 141, 180 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Зазначені висновки узгоджуються і з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У п. 18 зазначеної постанови зазначено, що передбачені ст. 185 СК додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами, наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Встановивши наявність у позивачки (з якою проживає дитина) особливих обставин у додаткових витратах, зумовлених хворобами сина, з врахуванням обставин, що мають істотне значення (рекомендацій лікарів щодо усунення негативних наслідків наявних хвороб шляхом вживання певного переліку медичних препаратів, проведення тих чи інших процедур тощо; документального підтвердження виконання позивачем лікарських рекомендацій; матеріального стану позивача (яка не спроможна сама здійснювати такі витрати, оскільки постійно перебуває по догляду за дитиною) та відповідача (який є працездатним, доказів перебування на його утриманні інших дітей не надано, матеріально забезпеченим, оскільки перебуває на заробітках за кордоном, часткового визнання ним позову) суд вважає про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина.

При цьому, з врахуванням вказаних вище письмових доказів, суд вважає, що загальний розмір документально підтверджених додаткових витрат, затрачених позивачем на неповнолітнього сина складає: 28 700 + 59 608 +3 362,53 + 116 388 + 2 490 + 9800 грн. = 219 368,53 грн., де: 28 700 грн. витрати на придбання слухового апарата «Nitro3mi» грн.; 59 608 грн. витрати стоматологічною клінікою доктора Дахно; 3 362,53 грн. - витрати на курс відновленої терапії; 116 388,00 грн. витрати на лікування Львівської міської косметологічної лікарні ОСОБА_10 ; 2 490 ортопедичне взуття та консультація лікаря-ортопеда, 8820 грн. навчання в Академії розвитку інтелекту «Smartum».

Отже, розглядаючи спір по суті, проаналізувавши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши, що позивачкою понесені підтверджені належним чином додаткові витрати на дитину в сумі 219 368,53 грн., суд доходить висновку, що вказані витрати викликані особливими обставинами, пов`язаними з хворобою дитини, відповідно до її діагнозу. Саме такий розмір додаткових витрат був понесений матір`ю дитини, разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на щомісячне утримання їхньої дитини ОСОБА_3 , є недостатніми.

Разом з тим, твердження відповідача і його представника щодо рівності обов`язку обох батьків в частині оплати додаткових витрат на дитину не можна прийняти до уваги, оскільки розмір додаткових витрат визначається за рішенням суду (ч. 2 ст. 185 СК України) з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 607/1909/16-ц (провадження № 61-16647св18).

Суд зазначає, що при вирішення даного спору щодо стягнення додаткових витрат на дитину, в першу чергу, повинні бути враховані інтереси дитини, оскільки дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі "Хант проти України").

Загальноприйнятим розумінням поняття відповідальне батьківство є те, що це свідомий і активний підхід до виховання дітей, коли батьки не лише забезпечують базові потреби дитини (їжа, одяг, освіта), але й беруть на себе моральну відповідальність за її фізичний, психологічний та емоційний розвиток.

Основні принципи відповідального батьківства:

-Емоційна підтримка, яка включає створення довірливих та теплих відносин, в яких дитина відчуває себе у безпеці.

-Повага до індивідуальності, тобто визнання унікальності кожної дитини, її інтересів, таланту та потреб.

-Навчання та приклад, тобто означає, що батьки повинні бути прикладом поведінки для своїх дітей і навчати їх життєвим навичкам.

-Комунікація, що включає постійний відкритий діалог з дітьми для обговорення їхніх почуттів, проблем і запитів.

-Виховання відповідальності, тобто допомога дитині в навчанні приймати рішення і відповідати за свої дії.

-Фізичний догляд, що включає забезпечення здорового харчування, умов для фізичного розвитку, турбота про здоров`я.

Відповідач та його представник наполягають на тому, що додаткові матеріальні витрати на їх спільну дитину повинні бути поділені порівну.

Однак, наполягаючи на половині матеріальних витрат, відповідач жодним чином не проявляє свого бажання на виконанні половини інших батьківських обов`язків, які не носять матеріального характеру, однак які є надто важливими для розвитку дитини.

Як зазначалось вище, їх спільна дитина ОСОБА_11 має цілу сукупність хвороб і пов`язаних із ними станів, які потребують не просто догляду та виховання, а надзусиль як фізичного, так і морального характеру, оскільки бути матір`ю/батьком дитини з таким набором хвороб є доволі складним і відповідальним.

З моменту залишення відповідачем дитини, відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх нематеріальних батьківських обов`язків, тому саме матір та її родичі взяли на себе всю відповідальність за розвиток та виховання дитини.

Таким чином, є надто несправедливою позиція відповідача, який не просто не виконуючи частину своїх нематеріальних обов`язків, а фактично самоусунувшись від їх виконання взагалі, тобто нівелюючи вимогу закону щодо рівності батьків у забезпеченні розвитку і виховання дитини, вимагає визначити рівність обов`язків щодо оплати вартості додаткових витрат на дитину.

В зв`язку з наведеним, враховуючи положення ч. 1 ст. 185 СК України, а також враховуючи, що позивачка не працює, здійснюючи догляд за дитиною, враховуючи стан здоров`я дитини, яка є інвалідом дитинства, має важке захворювання ДЦП, а також пов`язані із ним стани (глухота), на даний час захворіла на онкологічне захворювання, враховуючи вклад кожного з батьків не лише в матеріальне забезпечення потреб дитини, а і фізичне та моральне, навчання та розвиток дитини, враховуючи майновий стан матері, яка отримує незначну державну допомогу та аліменти, наявність на її утриманні ще однієї дитини, враховуючи матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 , який є здоровим і працездатним, очевидно має стабільний дохід, що дозволяє йому проживати за межами України, суд приходить до висновку, що слід відійти від рівності часток щодо додаткових витрат на дитину, а тому з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати в розмірі 90 відсотків понесених позивачем додаткових витрат, що складатиме: (219 368,53 х 90)/100 =197 431, 68 грн.

Отже, з урахуванням індивідуальних особливостей дитини, її стану здоров`я та документально підтвердженої потреби суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме, в сумі 197 431, 68 грн., що складає 90 відсотків усіх документально підтверджених витрат, а інші 10 відсотків витрат суд вважає за необхідне віднести на рахунок позивачки, що буде відповідати принципам розумності та справедливості та межам доводів та вимог позову. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині витрат на оренду квартир в м. Хмельницький та проїзд до лікувальних закладів, оскільки доводи позивачки не знайшли свого підтвердження, що такі витрати можуть вважатися додатковими в розумінні вимог ч. 1 ст. 185 СК України, так як не викликані особливими обставинами, переліченими в даній нормі закону, окрім того.

Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає, що згідно з положеннями статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

З огляду на вказані положення СК України, позовна давність до вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, які зумовлені особливими обставинами, не застосовується.

Нормами частини 1, 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Оскільки позивачка відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за подачу позову, в порядку розподілу судових витрат з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 1090,08 (1211,20 х 90%) грн. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимоги.

Іншу частину судового збору в сумі 121,12 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 247, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати в розмірі 197 431 (сто дев`яносто сім тисяч чотириста тридцять одну) гривню 68 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1090 гривень 08 копійок.

Судовий збір в сумі 121 гривні 12 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Гладій