Справа № 161/1801/25
Провадження № 2/161/1670/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Мазура Д. Г.

за участі секретаря судового засідання Дручок О. М.

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Луцькому міськрайонному суді Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ :

28 січня 2025 представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Жуковський В.В. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 16 листопада 2002 року позивач ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_3 , уклали шлюб, 30 червня 2009 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між ними було розірвано. У шлюбі в подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька, ОСОБА_5 , якій у 2005 році діагностували психічне захворювання, та встановили інвалідність І групи підгрупа Б.

Після розлучення обов`язки щодо виховання та утримування дитини лягли на позивача, донька постійно проживає разом з матір`ю, батько не виявляє жодного інтересу до життя доньки та не бере участь і її фінансовому забезпеченні, на даний момент повнолітня ОСОБА_5 , потребує стороннього догляду, відповідно до висновку лікарської комісії та довідки до акту огляду МСЕК. У зв`язку з необхідність, доглядати повнолітню доньку, ОСОБА_1 , була вимушена звільнитися з роботи, що суттєво обмежує фінансові можливості позивача, щодо фінансового забезпечення доньки. Єдиним джерелом доходу позивача є щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи, однак ці кошти не покривають всіх необхідних витрат.

У зв`язку з цим, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд, стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , у розмірі1/4 частини з усіх видів заробітків відповідача щомісяця, починаючи з дати подання позову до суду та протягом всього часу проживання позивачки з донькою інвалідністю та опікування нею, але не менше 50% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

13 лютого 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10 березня 2025 на адресу суду від ОСОБА_3 , надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач, зазначає, що позов про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_5 , визнає частково, а саме у частині стягнення аліментів з дати подання позову до суду та протягом всього часу проживання позивачки з донькою та опікування нею у розмірі 50% прожиткового мінімум для працездатних осіб щомісяця, у решті вимог просить відмовити з огляду на наступні обставини. Відповідач зазначає, що періодично фінансово допомагає своїй донці, однак, документального підтвердження зазначеного факту надати не може, також зауважує що є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , на його утриманні перебуває, дружина ОСОБА_6 , яка є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, син, ОСОБА_7 , який має неврологічне захворювання та потребує систематичного лікування, теща, яка є інвалідом II групи, з огляду на вищезазначені обставини, не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі частини з усіх видів заробітків щомісяця, починаючи з дати подання позову до суду та протягом всього часу проживання позивачки з донькою інвалідністю та опікування нею, але не менше 50% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, так як працює на посаді штукатура у ТОВ «Луцька аграрна компанія» та має на утриманні трьох осіб.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні зазначили, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі та просять стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків відповідача щомісяця, починаючи з дати подання позову до суду та протягом всього часу проживання позивачки з донькою інвалідністю та опікування нею, але не менше 50% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, одна з огляду на вказані у відзиві на позовну заяву життєві обставини відповідача, не заперечують, щодо стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітків відповідача щомісяця.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні, підтримали позицію викладену у відзиві та просять задовільнити позовні вимоги частково, а саме стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 з дати подання позову до суду та протягом всього часу проживання позивачки з донькою та опікування нею у розмірі 50% прожиткового мінімум для працездатних осіб щомісяця.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як убачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.15).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю І групи Б підгрупи.

З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 714033 вбачається, що ОСОБА_5 , встановлено ОСОБА_8 групу інвалідності з дитинства довічно (а.с.24).

З копії висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу вбачається, що ОСОБА_5 , потребує стороннього догляду у зв`язку з обмеженням самообслуговуванням, здатності до самостійного перебування, орієнтації, спілкування, здатності контролювати свою поведінку.

Згідно відомостей з Реєстру Луцької міської територіальної громади вбачається, що ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2009 шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , розірвано (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_9 , є чоловіком та дружиною.

ОСОБА_3 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_1 .

Також, ОСОБА_9 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідчення серії

НОМЕР_2 .

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ОСОБА_10 має 25% працездатності.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста, невролога, син ОСОБА_3 , від другого шлюбу, ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , має неврологічне захворювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Тобто, вказана стаття передбачає, що батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати своїх дітей після досягнення ними повноліття за наявності сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу.

Статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У відповідності до статей 200, 201 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.

Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.

Судом беззаперечно встановлено, що повнолітня ОСОБА_5 , є інвалідом І групи Б з дитинства пожиттєво.

Суд враховує, що обов`язок утримувати повнолітніх дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, приймає до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є непрацездатною, відтак потребує матеріальної допомоги, зокрема, на лікування, придбання продуктів харчування, одягу та інших необхідних речей.

Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково.

Враховуючи положення ст. 191 СК України стягнення аліментів слід розпочати з часу пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь держави.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 100, 00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Загальна вартість за послуги з надання правової допомоги становить 6 100, 00 грн, яка складається з наступних послуг: попередня консультація щодо хаактеру правовідносин (кількість годин - 1 год, вартість - 500,00 грн); складання адвокатського запиту РСЦ МВС (вартість - 800,00 грн); складання адвокатського запиту ГУ ПФУ (вартість - 800,00 грн); складання позовної заяви (кількість годин 5; вартість - 4000,00 грн);

Копією квитанції до прибуткового касового ордера № 21 від 08 листопада 2024 підтверджується сплата позивачем адвокату Жуковському В.В., 6100,00 грн за надання правової допомоги.

Представник відповідача заперечував про стягнення витрат на правничу правову допомогу суму у розмірі 6 100, 00 грн, та заначив, що дані витрати є неспівмірними з огляду на час витрачений адвокатом на розгляд справи та складністю справи.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, розглядалася у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, у зв`язку з чим наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3500,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 ) аліменти на утримання повнолітньої дочки з інвалідністю ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 ) 1/5 частини з усіх видів заробітків ОСОБА_3 щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб починаючи з дати подання позову до суду - довічно.

Починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме: з 28 січня 2025.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 );

Відповідач: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 )

Дата складання повного тексту рішення 13 березня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Д. Г. Мазур