ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 372/5727/24
Провадження № 2-о/362/46/25
У Х В А Л А

"28" лютого 2025 р. суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь-Гавенко Г.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

04.12.2024 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області від Обухівського районного суду Київської області за підсудністю надійшла цивільна справа № 372/5727/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Перевіривши позовну заяву, суд прийшов до наступного висновку.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24.10.2024 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення направлено за підсудністю до Васильківського міськрайонного суду Київської області (а.с. 11-13).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2024 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали, оскільки всупереч п.2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, у заяві не зазначено причин неможливості одержання документів, що посвідчують відповідні факти, та не додано доказів неможливості їх одержання. Крім того, заявником виходячи зі змісту заяви не обґрунтовано взагалі заяву та не зазначено, які вимоги вона ставить, оскільки в заяві відсутня прохальна частина заяви з заявленими вимогами. Згідно до вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися Заявником не зазначено офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, заявника та зацікавленої особи. Матеріали заяви не містять даних про те, що заявник скористався передбаченим законом порядком для встановлення її особи і отримання паспорта громадянки України, а тому застосування положення частини 2 статті 315 ЦПК України для встановлення відповідного факту судом неможливе. Як наслідок без встановлення особи заявниці неможливим є і встановлення факту її постійного проживання на території України (а.с. 24-26).

На виконання ухвали від 09.12.2024 року, 16 січня 2025 року від ОСОБА_1 було направлено нову редакцію заяви про усунення недоліків.

Однак, недоліки наведені в ухвалі суду від 09.12.2024 року в повному обсязі усунуті не булі, зокрема заявником так і не було вказано: причин неможливості одержання документів, що посвідчують відповідні факти, та не додано доказів неможливості їх одержання.

А також заява не містить посилань на докази, що заявниця зверталася до компетентного органу для отримання громадянства та їй було в цьому відмовлено.

З огляду на те, що позивач не виконав вимоги п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не усунув всі зазначені в ухвалі суду недоліки, суд приходить до висновку, що заява підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач у встановлений термін в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не усунув недоліки, позовна заява вважається не поданою та повертається позивачеві.

Згідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Суддя також враховує та звертає увагу, що згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п.36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення заяви, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків заявник має право повторно звернутися до суду із вказаною заявою, суддя вважає за необхідне заяву визнати неподаною та повернути заявнику, в зв`язку з не усуненням всіх недоліків та роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 185, 294, 315, 318 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в київській області про встановлення факту, що має юридичне значення - вважати неподаною і повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стати підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її проголошення (підписання).

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко