Єдиний унікальний номер 305/4681/24
Провадження по справі 2/305/197/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14.03.2025 м. Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ластовичака В.Ю., за участі секретаря судового засідання Бакшиної К.В., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

До суду 02.12.2024 надійшов позов ОСОБА_2 , поданий в її інтересах адвокатом Соймою І.Ю., до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, у якому представник зазначає, що за час проживання одним шлюбом у сторін народилось дві доньки, а третя дитина народилася вже після розірвання шлюбу, позивачка отримує аліменти з відповідача на утримання однієї дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, які відповідач на сьогоднішній день сплачує, іншим двом дітям відповідач аліменти не сплачує та не надає дружині жодної матеріальної допомоги, що ставить її у важке матеріальне становище, оскільки позивачка не має постійного місця роботи, її доходи є низькими та нестабільними. У зв`язку з викладеним, покликаючись на ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі однієї другої частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою від 04.12.2024 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 16.01.2025, у подальшому судом за заявою представника відповідача було встановлено недоліки позовної заяви та залишено її без руху з наданням позивачу строку для їх усунення, після усунення недоліків судом продовжено розгляд справи, призначено на 24.02.2025, у зв`язку з неявкою сторін відкладено на 04.03.2025, коли суд провів з`ясування всіх обставин справи та перевірку їх доказами, перейшов до стадії ухвалення судового рішення з відкладенням його складання та проголошення на 14.03.2025.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивачки Сойма І.Ю. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач, до суду не зявився, натомість його представник - адвокат Телегазій В.І. подав відзив на позовну заяву, у якому вказав виключно на процесуальні недоліки позову, по суті його не висловився. Просив позов залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки на його думку позов подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, при цьому ствердив, що представник позивача - адвокат Сойма І.Ю. нібито представляв відповідача Осташа І.Ю. в іншій цивільній справі, однак жодних доказів такого представництва суду не надав.

Представник позивачки Сойма І.Ю. факт представництва інтересів ОСОБА_3 заперечив, за таких обставин підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Відповідно до п.п. 2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі обставини.

Сторони уклали шлюб 14.02.2012 у виконавчому комітеті Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, актовий запис за № 9.

Від шлюбу у них народилося двоє дітей - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 29.01.2013 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.10.2020.

Надалі, шлюб між сторонами розірвано постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.04.2022 (справа № 305/790/21), яка набрала законної сили того ж дня, а ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_6 , батьком якого відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.04.2022 та витягу з реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 28.11.2024 також є відповідач ОСОБА_3 .

Відповідно до судового наказу Рахівського районного суду від 02.06.2021 у справі № 305/978/21 з відповідача, починаючи з 31.05.2021, стягуються аліменти на утримання однієї дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, які відповідач сплачує.

На даний час діти проживають з матір`ю та перебувають на її повному утриманні, відповідач на утримання інших двох дітей - дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 аліменти не сплачує.

Позивачка ствердила, а відповідач не заперечив, що він не надає колишній дружині жодної додаткової матеріальної допомоги, що ставить її у важке матеріальне становище, оскільки позивачка не має постійного місця роботи, її доходи є низькими та нестабільними, а відповідач є молодим, працездатним, здоровим чоловіком, тривалий час проживає у Чеській Республіці та має високооплачувану стабільну роботу.

Відомості про доходи сторін, розмір аліментів, які щомісячно сплачує відповідач на користь позивачки, а також наявність у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей суду не надані.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, ч. 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, та те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При цьому, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто у даному випадку з 02.12.2024, та з того ж дня необхідно припинити стягнення аліментів на підставі судового наказу Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.06.2021.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати.

Тому у даному випадку судовий збір у розмірі 1 211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

З огляду на зазначене, положеннями ст. 137 ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд у Постанові від 10.06.2021 у справі № 820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України № 23рп/2009 від 30.09.2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача до позовної заяви додано лише договір про надання правничої допомоги ОСОБА_2 за № 88 від 25.11.2024 та квитанцію на бланку серії 10 ВАА за № 6 від 02.12.2024, у якій зазначено про надання адвокатом Соймою І.Ю. платних юридичних послуг ОСОБА_2 вартістю 8 000 гривень.

Однак, указаний документ не містить відомостей про фактичне проведення позивачкою оплати вказаної суми, а також відомостей про відношення до даної цивільної справи (номер справи, номер договору тощо), не доведено чи справді юридичні послуги надавались по цій справі.

Крім того, представником позивача не надано детальний акт виконаних робіт, з якого можна було б зробити висновок про перелік і вартість робіт, співмірність судових витрат заявленим позовним вимогам, а також документів щодо зарахування коштів від клієнта адвокату, яке відповідно до п. 4.1. Договору про надання правничої допомоги від 25.11.2024 мало відбутись протягом трьох календарних днів з дня підписання договору, шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок виконавця, що позбавляє суд можливості належним чином переконатися у тому, що позивачка ОСОБА_2 дійсно понесла витрати у зв`язку із поданням позову.

Саме по собі підписання договору про надання правничої допомоги не є підставою вважати, що послуги адвоката було оплачено.

У позовній заяві правові та фактичні підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу взагалі не зазначені та не обґрунтовані.

Отже, у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн слід відмовити.

Керуючись статтями 137, 141, 265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі половини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2024 до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (однієї тисячі двісті одинадцяти) гривень 20 копійок.

У стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу (правову) допомогу відмовити.

Судовий наказ Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.06.2021 у справі № 305/978/21 відкликати, припинивши стягнення по ньому з 02.12.2024.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Віктор ЛАСТОВИЧАК