ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/672/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2024 року в складі судді Богдан М.В. по справі № 641/11195/13-ц за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа державний виконавець Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобова Маргарита Анатоліївна, стягувачка ОСОБА_2 на дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобової Маргарити Анатоліївни,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: державний виконавець Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобова Маргарита Анатоліївна, стягувачка: ОСОБА_2 , звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобової Маргарити Анатоліївни.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 58760205 з примусового виконання виконавчого листа № 641/11195/13-ц, виданого 09 грудня 2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття.

Вказав, що йому стало відомо про вказане виконавче провадження та існування заборгованості лише 23 лютого 2024 року з мобільного застосунку банку, де було зазначено про заборгованість в розмірі 124 629,75 грн.

При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження виявилось, що сума заборгованості зі сплати аліментів, вказана у розрахунку державного виконавця від 27 лютого 2024 року, а саме: 182 662,50 грн - заборгованість, 18 266,25 грн - виконавчий збір, 89 767,50 грн - штраф, не відповідає дійсності та суперечить сумі, вказаній у постанові про арешт коштів боржника від 20 лютого 2024 року - 124 629,75 грн. Суму виконавчого збору також зазначено невірно.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 08 квітня 2019 року, однак згідно вказаного розрахунку аліменти нараховувались з 30 жовтня 2018 року.

Крім того, у розрахунку від 27 лютого 2024 року вказано суму штрафу, проте постанова про накладення штрафу державним виконавцем не приймалась.

Вказав, що сума заборгованості утворилась через те, що він взагалі не був обізнаний про існування виконавчого провадження № 58760205, повідомлень щодо його відкриття 08 квітня 2019 року не отримував. Як йому відомо, за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 41897763, однак у 2018 році стягувач подала заяву про повернення виконавчого листа, на підставі чого виконавче провадження було завершено. Про його поновлення у 2019 році він не був повідомлений, у зв`язку з чим був позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Виконавчі дії почали здійснюватися лише 20 лютого 2024 року, коли вже накопичилась велика сума боргу.

29 лютого 2024 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення йому обмеження у праві керування транспортними засобами, однак така постанова також винесена через бездіяльність виконавця, у зв`язку з якою утворилась така велика сума заборгованості, яку він не має можливості одразу погасити.

Просив:

- визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобової М.А. щодо складання розрахунку заборгованості від 27 лютого 2024 року за вих. № 58760205 за період з 30 жовтня 2018 року по 29 лютого 2024 року зі сплати аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні № 58760205 за виконавчим листом № 641/11195/13-ц від 09 березня 2013 року та визнати неправомірним вказаний розрахунок заборгованості по аліментам;

- скасувати розрахунок заборгованості по аліментам від 27 лютого 2024 року, складений державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобовою М.А. від 27 лютого 2024 року;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобової М.А. щодо встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві керування транспортними засобами у межах ВП № 58760205;

- скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві керування транспортними засобами у межах ВП № 58760205, винесену державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобовою М.А.

24 липня 2024 року від Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на скаргу. Відзив мотивовано тим, що на примусовому виконанні дійсно перебуває виконавче провадження № 58760205 з примусового виконання виконавчого листа № 641/11195/13-ц, який видав Комінтернівський районний суд м. Харкова 09 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 27 лютого 2024 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого розмір заборгованості складає 182 662,50 грн. Жодних відомостей про сплату аліментів ОСОБА_1 за виконавчим листом № 641/11195/13-ц в період з 30 серпня 2018 року до 27 лютого 2024 року від сторін виконавчого провадження до відділу не надходило. Також зазначив, що виконавчий лист № 641/11195/13-ц, виданий Комінтернівським районним судом м. Харкова 09 грудня 2013 року раніше вже був на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ?янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, виконавче провадження № 41897763. За виконавчим провадженням № 41897763 на підставі заяви стягувача було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто слід вважати, що ОСОБА_1 було відомо про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Після повернення виконавчого документа стягувачу він не втрачає законної сили та підлягає виконанню, незалежно від наявності виконавчого провадження. ОСОБА_1 був неодноразово повідомлений належним чином про існування виконавчого провадження. 29 лютого 2024 року державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, керуючись статтями 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з наявним розміром заборгованості станом на 29 лютого 2024 року слід вважати зазначену постанову вмотивованою та такою, що відповідає законодавству. Жодні законні підстави для скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами відсутні.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що розрахунок аліментів та постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відповідають вимогам закону.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 24 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Сулейманова М.І. до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам його скарги щодо того, що в оспорюваному розрахунку заборгованості по аліментам вказана сума 182 662,50 грн, що значно відрізняється від суми, вказаної у постанові про арешт коштів боржника від 20 лютого 2024 року, - 124 629,75 грн. Суму виконавчого збору також зазначено невірно. Крім того, у розрахунку від 27 лютого 2024 року вказано суму штрафу, проте постанова про накладення штрафу державним виконавцем не приймалась. Також судом не надано оцінки бездіяльності державного виконавця, який не вчиняв виконавчих дій з 2019 року по лютий 2024 року, саме у зв`язку з чим у нього і утворилась заборгованість у такому значному розмірі, наслідком чого стало винесення постанови про встановлення йому обмеження у праві керування транспортними засобами. У зв`язку з бездіяльністю державного виконавця та не повідомленням його про виконавче провадження він був позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Заінтересована особа і стягувач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасник судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 13 березня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 26 грудня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 159-160);

представницею ОСОБА_1 - адвокатом Сулеймановою М.І. отримано в електронному кабінеті 19 листопада 2024 року (а.с. 146);

судова повістка на ім`я ОСОБА_2 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 26 грудня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 161-162), крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19 листопада 2024 року про день, час та місце судового засідання повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 142, 143);

Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримано в електронному кабінеті 19 листопада 2024 року та поштою 24 листопада 2024 року (а.с. 147, 151, 152).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09 грудня 2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 641/11195/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 жовтня 2013 року.

Вказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі ДВС по Основ?янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, виконавче провадження № 41897763.

У виконавчому провадженні № 41897763 на підставі заяви стягувача від 30 серпня 2018 року про те, що станом на 30 серпня 2018 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, 30 серпня 2018 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 95-96).

У подальшому виконавчий лист пред`явлено до виконання повторно. 08 квітня 2019 року державним виконавцем Основ?янсько-Слобідського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58760205 з примусового виконання виконавчого листа № 641/11195/13-ц від 09 грудня 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 . Копія вказаної постанови направлялась сторонам виконавчого провадження (а.с. 16, 88-90).

Станом на 30 квітня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складала 16 695,50 грн за період з вересня 2018 року по квітень 2019 року, що підтверджується розрахунком державного виконавця № 58760205І04І/7 (а.с. 91). Копія вказаного розрахунку направлялась ОСОБА_1 , однак ним не отримана (а.с. 92).

13 серпня 2019 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів вих. № 58760205, з якого вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 серпня 2019 року складала 25 669,25 грн. Вказаний розрахунок також було надіслано ОСОБА_1 як стороні виконавчого провадження (а.с. 93-94).

20 лютого 2024 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 124 629,75 грн (а.с. 15).

27 лютого 2024 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам № 58760205, відповідно до якого станом на 27 лютого 2024 року розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів по виконавчому провадженню складає 182 662,50 грн, виконавчий збір становить 18 266,25 грн, штраф зі сплати аліментів становить 89 767,50 грн (а.с. 7-10, 97-100).

29 лютого 2024 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 290 696,25 грн (а.с. 12).

Також 29 лютого 2024 року державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами (а.с. 11).

Відомості про ОСОБА_1 внесені до Єдиного реєстру боржників, що підтверджується повідомленням від 23 лютого 2024 року (а.с. 13).

ОСОБА_1 надані копії квитанцій за період травень-жовтень 2024 року на підтвердження часткової сплати заборгованості (а.с. 109-113).

Частинами 1 та 2 статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

У статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина 2 статті 195 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина 3 статті 195 СК України).

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Отже, державний виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості за аліментами. У разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 (провадження № 61-15422св20) зазначено, що оскільки заявник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України. Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц (провадження № 14-192цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі; від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19).

Тобто, у вказаній категорії справ заявник вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах.

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18 (провадження № 61-13525св20) зроблений висновок, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Частиною 9 статті 71 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Частиною 10 вказаної статті передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів перед ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 58760205 від 08 квітня 2019 року.

Згідно розрахунку державного виконавця від 27 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за період з 30 жовтня 2018 року по 27 лютого 2024 року, нарахована виходячи із середньої заробітної плати працівника для Харківської області, становить 182 662,50 грн.

Заперечуючи проти вказаного розрахунку ОСОБА_1 посилався на свою необізнаність щодо відкриття виконавчого провадження 08 квітня 2019 року та не вчинення у подальшому державним виконавцем дій щодо його належного повідомлення і виконання рішення суду, що призвело до утворення заборгованості у значному розмірі.

Разом з тим, зазначені доводи боржника не спростовують наявності у нього заборгованості та її розміру.

ОСОБА_1 , як батьку, безумовно відомо про наявність у нього дитини та про свій обов`язок брати участь у її утриманні, незалежно від перебування рішення суду про стягнення аліментів на примусовому виконанні. Обставин, які б звільняли його від такого обов`язку, боржником не наведено. Також боржнику достеменно відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, яке у 2018 році вже перебувало на примусовому виконанні. Однак протягом тривалого часу він не сплачував коштів на утримання дитини, не цікавився ходом виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів. Вказані обставини в сукупності цілком свідчать про те, що боржник не сплачував аліменти на утримання дитини не у зв`язку з неотриманням копії постанови про відкриття виконавчого провадження, а в зв`язку з фактичним ухиленням від виконання свого обов`язку.

Оскаржуваний боржником розрахунок зі сплати аліментів, складений державним виконавцем, є арифметично правильним, охоплює весь час, коли аліменти не сплачувались, тобто з жовтня 2018 року по лютий 2024 року, вказані в ньому суми відповідають середній заробітній платі у м. Харкові за відповідні періоди, обчисленій Державною службою статистики України (https://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2005/gdn/reg_zp_m/reg_zpm_u/arh_zpm_u.htm ).

Будь-яких даних, які б свідчили про неправильність розрахунку заборгованості, як і власного контррозрахунку, боржник не надав.

ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження, ознайомившись з розрахунком, мав право подавати державному виконавцю докази сплати ним аліментних платежів, а також відомості про працевлаштування з метою правильного обліку сплати ним платежів на виконання відповідного рішення суду. Однак такі докази не подавалися державному виконавцю, а також не надані суду, тому доводи боржника про необґрунтованість розміру заборгованості за аліментами спростовуються встановленими фактичними обставинами справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 2-996/10, провадження № 61-6990св19.

Відмінність суми заборгованості, зазначеної у розрахунку від 27 лютого 2024 року, від суми заборгованості, вказаної в постанові про арешт коштів боржника від 20 лютого 2024 року, не спростовує правильності оскаржуваного розрахунку і розміру заборгованості по аліментам.

Зазначення у розрахунку окремо розміру штрафу прав боржника не порушує, враховуючи, що підставою для стягнення штрафу може бути тільки відповідна постанова державного виконавця.

Посилання ОСОБА_1 на порушення його прав у зв`язку з тим, що він не знав про стягнення аліментів та не мав можливості звернутись до суду з позовом про зменшення їх розміру, є безпідставними, оскільки він мав право на таке звернення до суду незалежно від відкриття виконавчого провадження, і це будь-яким чином не впливає на правильність оскаржуваного розрахунку заборгованості.

Таким чином, підстав вважати дії державного виконавця при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів неправомірними, як і для скасування вказаного розрахунку, немає.

Враховуючи, що сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець у відповідності до вимог частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» обґрунтовано виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

При цьому, обставин, які б виключали можливість застосування до нього вказаного обмеження, передбачених частиною 10 статті 71 зазначеного Закону, зокрема, позбавлення основного законного джерела засобів для існування; використання транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на його утриманні особи з інвалідністю; проходження військової служби; розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами, боржником не наведено.

Враховуючи не спростовані ОСОБА_1 обставини щодо наявності у нього боргу зі сплати аліментів, беручи до уваги недоведеність обставин про те, що встановлене обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про законність накладення на заявника обмежень у певних правах.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат апеляційним судом немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова