судді Великої Палати Верховного Суду Мартєва С. Ю.
за позовом першого заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Фастівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , за участю третіх осіб: ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання недійсними розпоряджень та повернення майна на користь держави з незаконного володіння, за касаційними скаргами за касаційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року.
Відповідно до змісту частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку; про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні.
І. Обставини справи
1. Ухвалою від 08 січня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України у зв`язку з необхідністю відступити від висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц та від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, про те, що ефективним способом захисту відповідних порушених прав держави на землі лісового фонду є віндикаційний позов.
3. Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду фактично не погодилася з правовим висновком, висловленим у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц та від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, та із цих підстав просила від нього відступити. Втім, сама лише незгода з позицією Великої Палати Верховного Суду не є підставою для передачі справи на її розгляд відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України
4. З висновком, викладеним в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2025 року в цій справі не погоджуюся.
5. По-перше, приписи чинного законодавства щодо неможливості приватними особами заволодіти землями лісового фонду принципово не відрізняються від відповідних приписів щодо земель водного фонду.
7. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла з огляду на те, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим.
9. Відповідно до цього підходу, аналогічно, особа за візуальними ознаками земельної ділянки не може не розуміти протиправності своїх дій щодо заволодіння земельними ділянками лісового фонду, як і земельними ділянками водного фонду.
10. По-друге, у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зайняття земельної ділянки потрібно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності, захист від якого має бути здійснено шляхом пред`явлення негаторного позову.
12. Водночас Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 368/1158/16-ц у постанові від 30 травня 2018 року погодилась із висновками судів попередніх інстанцій про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісового фонду з незаконного володіння приватної особи в порядку статті 388 ЦК України є ефективним способом захисту права власності держави на землі цієї категорії.
13. Фактично у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду (постанова від 23 листопада 2021 року) встановивши, що не підлягають застосуванню положення статті 388 ЦК України, дійшла висновку про необхідність застосування статті 387 ЦК України, однак не вважала, що ефективним способом захисту відповідних порушених прав держави на землі лісового фонду є негаторний позов.
15. Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб.
16. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані. Вимогу про усунення перешкод державі чи відповідній територіальній громаді у користуванні чи розпорядженні такими земельними ділянками можна заявити впродовж усього часу, поки триває відповідне порушення.
18. На думку суддівської спільноти, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду так і не конкретизувала, за якими саме зовнішніми ознаками земельної ділянки набувач такої ділянки може відрізнити землі лісогосподарського призначення, які (1) є територіями чи об`єктами природно-заповідного фонду, (2) об`єктами іншого природоохоронного призначення (ділянками лісу та іншої рослинності), (3) взагалі не є об`єктами природоохоронного призначення (якщо таке можливо).
19. В свою чергу частина перша статті 5 (Об`єкти правової охорони навколишнього природного середовища) Закону України від 25 червня 1991 року № 1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища» визначає, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
20. Відповідно ж до частини другої цієї статті особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.
21. Отже, будь-які ділянки лісу та іншої рослинності, незалежно від того чи вони залучені в господарський обіг, чи ж невикористовувані в економіці, є земельними ділянками природоохоронного призначення. Об`єктами особливої державної охорони є території та об`єкти природно-заповідного фонду
22. Тобто остаточно не вирішено та не конкретизовано питання ефективного способу захисту права власності держави чи відповідної територіальної громади на землі лісового фонду, що може призвести до різного тлумачення й застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права.
24. Таким чином вважаю, що лише Велика Палата Верховного Суду може відповісти на питання відступила чи не відступила вона від своїх висновків щодо ефективного захисту земель лісогосподарського призначення, які одночасно становлять землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення та конкретизувати, за якими саме зовнішніми ознаками земельної ділянки набувач такої ділянки може відрізнити землі лісогосподарського призначення, які є територіями чи об`єктами природно-заповідного фонду, об`єктами іншого природоохоронного призначення (ділянками лісу та іншої рослинності), чи взагалі не є об`єктами природоохоронного призначення (якщо таке можливо).
25. Мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 січня 2025 року, є такими, що містять підстави для прийняття справи до провадження Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України, оскільки існує необхідність формування єдиної правозастосовної практики щодо ефективного способу захисту права власності держави чи відповідної територіальної громади на землі лісового фонду.
26. Вирішення зазначеного питання потребувало формулювання відповідних висновків Великою Палатою Верховного Суду, а тому справа підлягала прийняттю та розгляду Великою Палатою Верховного Суду.
Суддя С. Ю. Мартєв