Справа № 583/3005/24
13 березня 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого - судді Сидоренка Р.В.,
за участю секретаря Якубович В.В.,
представника позивача Істамової І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
27.06.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрите провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду з повідомленням сторін. Відповідачам роз`яснено право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися.
Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
В рахунок забезпечення зобов`язань по кредитному договору № 1835-мк від 05.09.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 1835-МК від 05.09.2008 з поручителем ОСОБА_2 (надалі - Відповідач-2) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача-1, відповідно до яких ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання нести повну майнову відповідальність (по погашенню кредиту, відсотків, пені, штрафів) у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами.
Згідно з договором поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник включаючи сплату кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом, винагороди штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання Боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за Кредитними договорами, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2010 не оскаржувалось та набрало законної сили, але відповідачами не виконано та заборгованість за кредитними договорами не сплачена.

Згідно інформації наданої Банком на запит суду судом, що прийняв рішення по суті спору, 16.03.2011 року було видано виконавчі листи по справі № 2-10750/10 та в подальшому в Охтирському ВДВС 31.10.2011 р. було відкрито ВП НОМЕР_5 по основному боржнику ОСОБА_1 та 29.12.2012 року виконавчий документ повернуто стягувану, повторно не подавався.

Також, 06.12.2012 року відкрито ВП НОМЕР_4 по поручителю ОСОБА_2 та 27.03.2013 року виконавчий документ повернуто стягувачу, повторно не подавався що підтверджується відомостями з архіву виконавчої служби "ВП-спецпідрозділ" (додано запит та відомості з "ВП-спецпідрозділ").

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За обставинами даної справи кредитор скористався правом на дострокове погашення заборгованості та звернувся до суду з відповідним позовом, за результатами розгляду якого рішенням від 01.10.2010 суд вирішив стягнути з відповідачів заборгованість за вищезазначеними договорами.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Вказане узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду в постановах від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16), від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13), від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Вказаний висновок підтриманий в постановах ВП ВС: від 19.07.2023 в справі № 910/16820/21, від 03.10.2023 в справі № 366/203/21 та ін.

Отже, обов`язок, встановлений положеннями ст. 625 ЦК України нерозривно пов`язаний з основним грошовим зобов`язанням та залежить від нього.

Виконання обов`язку можливе як у добровільному порядку, так і в примусовому.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Діючим законодавством встановлений механізм захисту прав, свобод та законних інтересів особи, який передбачає право на звернення до суду, процедуру розгляду справи з повним та всебічним встановленням всіх істотних обставин, ухвалення рішення по суті позовних вимог та його примусове виконання.

При цьому, цивільним законодавством встановлений строк загальної позовної давності, який складає три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень в постанові ВП ВС від 13.02.2019 в справі № 826/13768/16, а також постанові КЦС ВС від 23.11.2022 в справі № 761/4564/19 та постанові КАС ВС від 10.01.2024 в справі № 640/21339/20:

«Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)».

Інститут позовної давності полягає в наданні особі гарантованого строку на звернення до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу, наприклад, звернення з вимогою про стягнення заборгованості. Сплив такого строку не означає, що право, інтерес, а відповідно обов`язок перестали існувати. Закінчення строку позовної давності означає, що особа втратила можливість захисту її права судом. Разом з тим, особа не позбавлена права задовольнити свої вимоги позасудовим шляхом, зокрема, якщо між сторонами існують договірні правовідносини і сторони передбачили в договорі таку можливість.

Так само встановлені законом строки примусового виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що кредитом скористався правом на дострокове погашення заборгованості та звернувся до суду з відповідними вимогами. 01 жовтня 2010 року рішенням Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, як зазначено вище, позовні вимоги до відповідачів були задоволені та стягнуті відповідні суми заборгованостей за кредитними договорами.

Після повернення 29.12.2012 та 27.03.2013 виконавчих документів стягувачу, стягувач пропустив встановлений законом строк пред`явлення виконавчих листів до виконання та втратив встановлену законом можливість задовольнити свої вимоги за допомогою механізму примусового виконання рішення. Представник позивача не надала доказів зворотного.

Особа несе ризик настання відповідних наслідків в результаті вчинення чи не вчинення нею відповідних дій.

При цьому,як роз`яснив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 11.07.2013№ 7-рп/2013 «…з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту».

Тобто, в правовому полі споживач за кредитним договором є більш слабшою стороною в порівнянні з кредитором, та відповідно потребує встановлених законом гарантій захисту її прав. Натомість, кредитор повинен дотримуватися встановлених законодавством положень та добросовісно користуватися своїми правами.

В контексті встановлених обставин справи, оскільки позивач (кредитор) втратив можливість примусового виконання рішення про стягнення заборгованості за допомогою встановленого законодавством механізму, а обов`язок відповідно до ст. 625 ЦК України є акцесорним щодо основного зобов`язання та поділяє його правову долю, позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Фактично, обов`язок боржника перед кредитором набув ознак натурального зобов`язання, оскільки в натурі він існує, однак не може бути примусово стягнений.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).

Враховуючи вище наведене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судові витрати залишити за позивачем без відшкодування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 256- 257, 261, 263, 266- 267 ЦК України, ст. ст. 11-13, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 267-268, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем без відшкодування.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», ел. Пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. 21, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, .

Представник позивача: Калашнікова Марина Олександрівна, ел. Пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко