Справа № 472/508/24
Провадження №2/472/28/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року селище Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Орленко Л.О.,

з участю секретаря

судового засідання - Чорної О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Бурлаки С.А.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у с-щі Веселинове Миколаївської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права у користуванні та розпорядженні майном приватної власності шляхом припинення права користування житловим приміщенням, примусового виселення із приватного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання особи,

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права у користуванні та розпорядженні майном приватної власності шляхом припинення права користування житловим приміщенням, примусового виселення із приватного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання особи.

Позивач обгрунтовує позов тим, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В зазначеному будинку за згодою власника була зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка доводиться їй колишньою співмешканкою її покійного сина - ОСОБА_5 , оскільки проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивачки помер, але його співмешканка - відповідач ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишилася проживати за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди власника.

За заявою власника - позивачки ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 30.06.2023 року була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , але залишилася там проживати без згоди позивача.

За заявою власника - позивачки ОСОБА_1 , син відповідачки ОСОБА_6 26.03.2024 року був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , але залишився там проживати без згоди позивача.

Також за вказаною адресою залишився бути зареєстрованим та проживати син відповідачки ОСОБА_7 без згоди позивача, оскільки Веселинівська селищна рада відмовила позивачу у знятті ОСОБА_7 з реєстрації місця проживання.

Таким чином, реєстрація сина відповідача та проживання відповідача разом зі своїми дітьми за адресою домоволодіння, яке належить позивачу, порушує її права як власника будинку розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в зв`язку з чим вона просить суд: виселити відповідача разом з її дітьми з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та зняти з реєстрації місця проживання сина відповідача - ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бурлака С.А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та наголосили на тому, що відповідач з її дітьми вже не проживають в будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 , але за цією адресою так і залишився бути зареєстрованим менший син відповідачки ОСОБА_7 , а тому просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Під час розгляду справи в суді відповідач ОСОБА_2 змінила прізвище, в результаті укладення шлюбу, на " ОСОБА_2 ".

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала повністю, мотивуючи це тим, що їй немає де на даний час зареєструвати нове місце проживання її меншого сина ОСОБА_7 , проте підтвердила, що вона дійсно разом зі своїми дітьми більше не проиває в домоволодіння позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши вступне слово позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Бурлаки С.А., відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених нею обставин, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - (а.с. 23-24).

В зазначеному будинку за згодою власників (в різний час) була зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка доводиться позивачу колишньою співмешканкою її покійного сина - ОСОБА_5 , оскільки вона проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідачка з сином позивачки проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Син позивача - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 41). Однак його співмешканка - відповідач ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишилася проживати за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди позивача.

За заявою власника - позивачки ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 30.06.2023 року була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 36).

За заявою власника - позивачки ОСОБА_1 , син відповідачки ОСОБА_6 26.03.2024 року був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 37).

Також за вказаною адресою залишився бути зареєстрованим син відповідачки ОСОБА_7 без згоди позивача, оскільки Веселинівська селищна рада відмовила позивачу у знятті ОСОБА_7 з реєстрації місця проживання, що підтверджується письмовою відмовою (а.с. 39).

В ході судового розгляду також було встановлено, що станом на 11 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 добровільно виселилися з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та більше там не проживають.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 також підтвердила, що відповідачка разом з дітьми більше не проживає в будинку позивачки, але там до сих пір залишився бути зареєстрованим син відповідачки - ОСОБА_7 .

Вказані обставини в судовому засіданні були визнані та підтверджені всіма учасниками справи, а тому доказуванню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

За таких обставин, враховуючи, що після відкриття провадження у справі відповідач добровільно задовольнила позовну вимогу позивача про виселення та, оскільки позивач та її представник однаково наполягали на задоволенні позовної вимоги про виселення, то суд вважає, що вимоги про примусове виселення відповідачки разом з її дітьми з домоволодіння позивачки не підлягає задоволенню, так як дані особи добровільно перестали проживати за цією адресою, тобто самостійно виселились з будинку позивачки, оскільки судовому захисту підлягає лише те право, яке було порушено. В даному ж випадку добровільні дії відповідачки та її дітей (в частині позову про виселення) призвели до відновлення порушеного права позивачки.

Натомість, суд вважає, що реєстрація меншого сина відповідача - ОСОБА_7 у житловому будинку позивача перешкоджає останній вільно володіти та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Право дитини на проживання в сім`ї разом з батьками передбачене також статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Частинами другою-четвертою статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Як вже зазначалось вище, відповідачка ОСОБА_2 30.06.2023 року була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , однак її син ОСОБА_7 не був знятий з реєстрації разом з нею.

Відповідно до п.п. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ № 265 від 07.02.2022 року, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

З урахуванням викладеного, оскільки передбачений п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» обов`язок щодо зняття з реєстрації сина відповідачки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган реєстрації місця проживання - Веселинівська селищна рада, не виконала, то в такому випадку, син відповідачки - ОСОБА_7 підлягає зняттю із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просила в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1211,20 гривень судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права у користуванні та розпорядженні майном приватної власності шляхом припинення права користування житловим приміщенням, примусового виселення із приватного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання особи, - задовольнити частково.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зняти із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженки с. Звенигородка Веселинівського району Миколаївської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженки с. Царедарівка Доманівського району Миколаївської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 25 лютого 2025 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко