Справа № 309/3879/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

з участю секретаря Гусонька З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Петрик Віталій Васильович, на заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2019 року (головуючий суддя Кемінь В.Д.) у справі № 309/3879/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі: «Ощадбанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит від 14.03.2008 № 066-Н-08, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 46 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,5 % річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 13.03.2028. Кредит надано з метою придбання житлової квартири за договором купівлі-продажу від 14.03.2008.

Для забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, між ВАТ «Ощадбанк» та поручителем ОСОБА_3 , позичальником ОСОБА_2 укладено договір поруки від 14.03.2008 № 066/1-П, згідно умов якого поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед кредитором у повному обсязі за зобов`язаннями позичальника.

Згідно з пунктом 1.5. кредитного договору, позичальник зобов`язався щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітнім, здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним ануїтетними платежами в сумі 570 доларів США, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з 10.04.2008.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню у розмірі 0,04 % від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення.

Банк зазначав, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Позичальник взяті на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.10.2017 Банк нарахував заборгованість за кредитним договором у розмірі 95 503,89 долари США, з яких:

44 248,74 доларів США заборгованість за основним боргом;

1404,62 долари США пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

692,06 долари США 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту;

40 765,65 доларів США заборгованість за відсотками;

5 524,87 долари США пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків;

2 867,95 доларів США 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту.

Посилаючись на дані обставини, Банк просив стягнути солідарно з відповідачів указану заборгованість за кредитним договором у розмірі 95 503,89 долари США.

Короткий зміст заочного рішення

Заочним рішенням Хустського районного суду від 11.03.2019 позов задоволено стягнуто на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за договором про іпотечний кредит від 14.03.2008 № 066-Н-08 в розмірі 95 503,89 доларів США (гривневий еквівалент 2 566 741,63 грн) та судові витрати в розмірі 38501,12 грн.

Короткий зміст судових рішень щодо перегляду заочного рішення

Ухвалою Хустського районного суду від 13.10.2021, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 09.02.2022, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хустського районного суду від 11.03.2019 залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Постановою Верховного суду від 27.09.2023 ухвалу Хустського районного суду від 13.10.2021 та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09.02.2022 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Хустського районного суду від 09.04.2024 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хустського районного суду від 11.03.2019 залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із заочним рішенням, поручитель ОСОБА_1 подала 08.05.2024 на нього апеляційну скаргу з дотриманням строку, передбаченого ч. 4 ст. 287 ЦПК України, який починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідачки ОСОБА_1 , яку не повідомлено належним чином про дату, час і місце засідання суду. Зазначає, що вона після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 (позичальником), з 2016 року не проживала з ним за адресою АДРЕСА_1 , а проживала в іншій країні. Вважає, що оскільки її зареєстроване місце проживання (перебування) було невідоме, тому суд відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України мав здійснити виклик через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. У зв`язку з цим, вважає неналежним повідомлення шляхом здійснення судом публікації про виклик до суду в регіональному видавництві «Новини Закарпаття» №8 (4816) від 23.02.2019.

Апелянт зазначає, що була позбавлена можливості довести наявність підстав щодо припинення поруки. Посилається на те, що порука припиняється на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України внаслідок зміни зобов`язання без згоди поручителя, у зв`язку з чим збільшується обсяг його відповідальності. Місцевим судом не було з`ясовано чи мала місце зміна зобов`язань чи інші умови договору, які обтяжують становище поручителя. Збільшення вказаної відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту. Посилається на аналогічні висновки Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 та у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 522/9232/14-ц (провадження № 61-1106св18), від 20 червня 2018 року у справі № 161/11866/15-ц (провадження № 61-6894св18), від 07 листопада 2018 року у справі № 203/2907/16-ц (провадження 61-9260св18).

20.11.2024 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , подала заяву, в якій посилалася на те, що порука припинилася у силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, згідно з якою у разі, якщо строк поруки в договорі не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Вказувала, що у зв`язку з наведеним порука припинилася в частині певних щомісячних зобов`язань поза межами шестимісячного строку з дня настання строку виконання чергового щомісячного платежу.

26.02.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , подала додаткові письмові пояснення, в яких зазначала про вищевказані обставини припинення поруки в частині певних щомісячних зобов`язань поза межами шестимісячного строку з дня настання строку виконання чергового щомісячного платежу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції та наслідки неявки

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Оскільки Банк та позичальник рішення суду не оскаржили, тому апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги поручителя ОСОБА_1 .

У додаткових поясненнях від 26.02.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Петрик В.В., просила розглянути справу без участі скаржниці та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника Банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України (чинній із 15.12.2017 в редакції на момент розгляду справи судом першої інстанції) днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 зазначено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц)».

Верховний Суд послідовно притримується такої позиції (зокрема, постанови Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 203/99/20; від 19.12.2022 у справі № 203/3899/21, від 12.01.2023 у справі № 591/3717/21; від 18.01.2023 у справі № 947/15524/20 та ін..).

Встановлено, що у даній справі судові повістки про виклик в судові засідання, призначені на 04.05.2018 та 13.06.2018, які направлялися на адресу ОСОБА_1 , повернулися до суду з відміткою про відсутність адресата (а.с. 47-49, 51-53 т. 1). Судова повістка про виклик в судове засідання, призначене на 11.07.2018, (а.с 57-58, 59 т. 1), яка направлялася на адресу ОСОБА_1 , повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Судова колегія зазначає, що повернення повістки про виклик до суду з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце розгляду справи. Надалі у справі відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про судові засідання на 01.08.2018, 10.10.2018, 13.11.2018, 10.12.2018, 29.01.2019, 11.03.2019 (а.с. 60, 61, 62, 63, 65-67, 69-71, 73 т. 1). На момент вчинення судом відповідних процесуальних дій (оголошення у пресі від 12.02.2019 про судове засідання, призначене на 11.03.2019, а.с. 69-71 т. 1), чинна норма ст. 128 ЦПК України щодо направлення судових повісток, не передбачала виклик у суд через оголошення у пресі.

Отже, ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Вказані порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_1 .

Фактичні обставини та застосовані норми права

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит від 14.03.2008 № 066-Н-08, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 46 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,5 % річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 13.03.2028. Кредит надано з метою придбання житлової квартири за договором купівлі-продажу від 14.03.2008.

Для забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, між ВАТ «Ощадбанк» та поручителем ОСОБА_3 , позичальником ОСОБА_2 укладено договір поруки від 14.03.2008 № 066/1-П, згідно умов якого поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед кредитором у повному обсязі за зобов`язаннями позичальника.

Згідно з пунктом 1.5. кредитного договору, позичальник зобов`язався щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітнім, здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним ануїтетними платежами в сумі 570 доларів США, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з 10.04.2008.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню у розмірі 0,04 % від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Позичальник взяті на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.10.2017 Банк нарахував заборгованість за кредитним договором у розмірі 95 503,89 долари США, з яких:

44 248,74 доларів США заборгованість за основним боргом;

1404,62 долари США пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

692,06 долари США 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту;

40 765,65 доларів США заборгованість за відсотками;

5 524,87 долари США пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків;

2 867,95 доларів США 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч. 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В ст. 553 ЦК України вказано, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Отже, правове значення має, чи відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя під час виконання боржником основного зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи, умови договору про іпотечний кредит від 14.03.2008 та договору поруки, апеляційним судом встановлено відсутність факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, у зв`язку з яким збільшується обсяг його відповідальності.

Зокрема з матеріалів справи та розрахунку заборгованості слідує, що відсоткова ставка та ставка пені не збільшувалися (а.с.9-15), розмір внесків не збільшувався, додаткові угоди до кредитного договору не укладались, а відтак скаржником не доведено підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

Отже, поручитель не довів наявність змін у зобов`язанні, які збільшують обсяг його відповідальності та що такі здійснено без згоди поручителя.

Разом із тим, стосовно доводів поручителя про припинення поруки в частині певних щомісячних зобов`язань відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), слід зазначити наступне.

Як на момент укладення сторонами договору поруки, так і на момент пред`явлення позову в цій справі та його вирішення місцевим судом частина четверта статті 559 ЦК України передбачала, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк поруки, передбачені 559 ЦК України, у разі пред`явлення кредитором позовних вимог до поручителя про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У пункті 4.1 договору поруки сторони зазначили, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором.

Апеляційний суд зазначає, що вказана умова про чинність зобов`язань за договором поруки до повного виконання основного зобов`язання, не є строком, встановленим у договорі поруки, в розумінні статті 251 ЦК України, оскільки строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

При цьому, судовою колегією встановлено, що у договорі поруки його сторони визначили строк поруки у пунктах 4.2. та 5.4.

Так у пункті 4.2 договору поруки сторони визначили, що порука припиняється якщо кредитор протягом строків позовної давності визначених у пункті 5.4 цього договору не пред`явить вимог до поручителя.

У пункті 5.4 договору поруки сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до частини ч. 1 статті 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань поручителя (в тому числі але не виключно щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачено умовами кредитного договору та цього договору.

Отже, сторони договору поруки визначили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Установивши строк дії кредитного договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісячно, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів розпочинається обрахування встановленого договором трирічного строку для пред`явлення вимог до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через три роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень договору порука припиняється у частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Встановлено, що у серпні 2009 року Банк направляв боржнику та поручителю (а.с.204-205 т. 2), а у червні 2011 року боржнику (а.с.206 т.2) - повідомлення про необхідність погашення строкової заборгованості, не вимагаючи дострокового повернення частини позики, що залишилась.

Отже, боржнику належало повернути позику до 13 березня 2028 року.

Припинення поруки за певним щомісячним платежем, як окремим щомісячним зобов`язанням, яке є складовою частиною загального зобов`язання за кредитом, не тягне припинення поруки в цілому за усім кредитним зобов`язанням, визначеним щомісячними платежами.

Наявність у поручителя відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування Банком боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів, який ініційовано кредитором.

ОСОБА_1 та її представником не надано належних і допустимих доказів того, що сума заборгованості, зокрема у межах трирічного строку дії поруки, є меншою ніж визначено Банком у розрахунку заборгованості, не надано власного контррозрахунку, не доведено факту погашення боргу у більшому розмірі, ніж зазначено позивачем. Поручителем та його представником не наведено доводів щодо необґрунтованості порядку нарахування складових такої заборгованості, не наведено доводів та не подано належних і допустимих доказів на спростування відомостей у розрахунку позивача. Тому колегія суддів, при визначенні розміру боргу у межах визначеного договором трирічного строку дії поруки, виходить із даних розрахунку заборгованості, зробленого Банком.

Згідно з наданим Банком розрахунком, з урахуванням меж позовних вимог, останній платіж позичальником було здійснено 24.01.2012 на погашення відсотків (а.с. 201 т. 2).

Позов у даній справі Банком пред`явлено 13.12.2017.

Відповідно до наданого Банком розрахунку (а.с. 200-203 т. 2), заборгованість по сумі кредиту у межах строку дії поруки, тобто у межах трирічного строку перед зверненням до суду та до кінцевого строку кредитування (13.03.2028) становить 38960,64 доларів США (44248,74 5288,10 = 38960,64 доларів США), виходячи з того, що загальний борг за кредитом 44248,74 доларів США, а борг за кредитом поза межами трирічного строку перед зверненням до суду (за період із 09.02.2011 по 11.12.2014) складає 5288,10 доларів США (408,52+76,8+77,66+78,54+79,42+80,31+81,22+82,13+83,05+83,99+84,93+85,89+86,85+197,52+58,06+122,66+ 92,09+77,23+109,86+95,23+96,3+97,38+67,04+130,62+100,7+86,23+102,8+ 119,5+105,31+106,49+107,69+78,16+140,46+111,36+97,37+128,92+115,16+ 116,45+102,69+133,95+90,45+151,35+123,15+109,68+140,57+127,35+128,78+ 130,23 = 5288,10).

Три проценти річних від простроченої суми тіла кредиту у період трирічного строку перед зверненням до суду становлять 99,27 доларів США (а.с. 13 т. 1) (3,99+3,39+4,42+4,12+3,74+3,82+3,08+3,52+3,30+4,25+2,66+ 3,95+2,10+3,66+2,07+4,38+1,26+3,42+1,30+4,79+0,70+4,18+0,25+3,57+4,76+ 3,74+3,37+2,96+2,55+1,81+1,91+1,22+0,71+0,32 = 99,27).

Розмір процентів у період трирічного строку перед зверненням до суду становить 16925,13 доларів США (а.с. 10, зворот т. 1, а.с. 201-202 т. 2) (497,79+497,79+497,8+497,8+497,8+497,8+497,8+497,79+497,8+497,79+497,8+497,8+497,79+497,81+497,8+497,8+497,8+497,79+497,81+497,8+497,79+ 497,8+497,8+497,8+497,8+497,79+497,79+497,8+497,8+497,79+497,81+ 497,79+497,81+497,8=16925,13).

Три проценти річних від простроченої суми процентів у період трирічного строку перед зверненням до суду становлять 724.55 доларів США (а.с. 14 зворот 15 т. 1) (14,52+14,93+12,36+13,26+14,93+12,36+12,11+14,93+12,36+10,84+14,93+12,36+9,62+14,93+12,36+8,35+14,93+12,36+7,12+14,93+12,36+5,85+14,93+12,36+4,58+14,93+12,36+3,35+14,93+12,36+2,09+ 14,93+12,36+0,86+14,93+12,36+14,53+12,36+13,26+12,36+12,08+12,36+10,81+12,36+9,59+12,36+8,32+12,36+7,10+12,36+5,83+12,36+4,57+12,36+3,35+ 12,36+2,08+12,36+0,86+12,36+11,95+10,68+9,53+8,26+7,04+5,77+4,54+3,27+ 2,00+0,78 = 724.55).

Розмір пені, нарахованої за несвоєчасне погашення тіла кредиту у період трирічного строку перед зверненням до суду, становить 632,53 грн (а.с. 9 зворот 10 т. 1) (14,96+23,65+19,66+19,88+18,00+22,41+20,56+20,79+ 21,03+17,13+25,57+21,74+19,95+24,25+22,49+20,72+24,98+23,25+21,52+ 25,74+20,10+28,20+23,78+18,56+23,18+18,18+16,41+14,39+12,39+8,81+9,31+5,96+3,44+1,54 = 632.53).

Розмір пені, нарахованої за несвоєчасне погашення відсотків у період трирічного строку перед зверненням до суду, становить 2044.19 грн (зворот а.с. 10 т. 1) (72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+72,68+ 72,68+72,68+70,29+64,32+58,14+51,97+46,39+40,22+34,25+28,08+22,10+ 15,93+9,76+3,78 = 2044,19).

Отже, у період трирічного строку перед зверненням до суду у межах строку дії поруки та до кінцевого строку кредитування, заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню у солідарному порядку з відповідачів, становить 59386,31 доларів США, з яких:

38960,64 доларів США заборгованість за основним боргом;

632,53 долари США пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

99,27 доларів США 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту;

16925,13 доларів США заборгованість за відсотками;

2044,19 долари США пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків;

724,55 долари США 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту.

При тому, що в апеляційному порядку рішення місцевого суду переглядається лише в частині задоволення вимог до поручителя ОСОБА_1 , резолютивну частину рішення слід викласти у новій редакції, оскільки решта заборгованості, що стягнута місцевим судом, з урахуванням принципу диспозитивності, підлягає стягненню лише з позичальника ОСОБА_2 , який рішення суду першої інстанції не оскаржував. Вказана решта заборгованості становить 36117,58 доларів США, з яких:

5288,10 доларів США заборгованість за основним боргом;

772,09 долари США пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

592,79 долари США 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту;

23840,52 доларів США заборгованість за відсотками;

3480,68 долари США пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків;

2143,40 доларів США 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог Банку до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та в частині стягнення із ОСОБА_1 судових витрат, через порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України) слід скасувати, та резолютивну частину рішення викласти у новій редакції.

Щодо валюти зобов`язання та валюти платежу

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.

Умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.

Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі N 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі N 320/5115/17), а підстав для відступу від нього відсутні.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі N 761/12665/14).

При стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення (п.64 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі 500/5194/16, де відступлено від висновку ВСУ та КГС ВС щодо застосування ч. 2 статті 533 ЦК при визначенні «дня здійснення платежу» в зобов`язанні).

З огляду на зазначене, враховуючи обставини справи, що розглядається, стягнення боргу та виконання рішення повинне здійснюватися в іноземній валюті. При цьому, як установлено вище, ОСОБА_1 та її представником в апеляційній скарзі не наведено доводів щодо необґрунтованості порядку нарахування Банком складових заборгованості, не наведено доводів та не подано належних і допустимих доказів на спростування відомостей у розрахунку позивача.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Законом не передбачено солідарне стягнення судових витрат.

При поданні позову Банком було сплачено 38501,12 грн судового збору.

Пропорційно до задоволеної частини вимог про солідарне стягнення боргу з поручителя та позичальника (62,18%) на користь Банку з поручителя ОСОБА_1 і позичальника ОСОБА_2 підлягало до стягнення 23940 грн (38501,12 х 62,18% = 23940), тобто з кожного відповідача в рівній частині по 11970 грн судового збору.

Внаслідок повного задоволення позовних вимог Банку до позичальника, решта судового збору в сумі 14561,12 грн підлягала стягненню на користь Банку саме з позичальника ОСОБА_2 (38501,12 23940=14561,12), у зв`язку з чим загалом з позичальника слід стягнути 26531,12 грн судового збору (11970 +14561,12= 26531,12) у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

ОСОБА_1 було сплачено загалом 47606,20 грн судового збору, з яких за подання заяви про перегляд заочного рішення 454,00 грн (а.с. 85 т. 1), за подання апеляційної скарги на ухвалу 454,00 грн (а.с. 135 т. 1), за подання касаційної скарги на ухвалу та постанову апеляційного суду 496,20 грн (а.с. 12, 17а т. 2), за подання апеляційної скарги на заочне рішення 46202,00 грн, тому пропорційно до відмовленої частини вимог до поручителя ОСОБА_1 (на 37,82 % відмовлено) на її користь із Банку підлягало до стягнення 18004,66 грн судового збору (47606,20*37,82%= 18004,66).

За таких обставин, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, Банк має сплатити ОСОБА_1 різницю судового збору в розмірі 6034,66 грн (18004,66 -11970 = 6034.66).

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Петрик Віталій Васильович задовольнити частково.

Заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та в частині стягнення із ОСОБА_1 судових витрат скасувати та викласти резолютивну частину рішення у новій редакції.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 066-Н-08 від 14 березня 2008 року в розмірі 59386.31 доларів США, з яких:

38960.64 доларів США заборгованість за основним боргом;

632.53 долари США пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

99.27 доларів США 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту;

16925,13 доларів США заборгованість за відсотками;

2044.19 долари США пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків;

724.55 долари США 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 066-Н-08 від 14 березня 2008 року в розмірі 36117.58 доларів США, з яких:

5288.10 доларів США заборгованість за основним боргом;

772.09 долари США пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

592.79 долари США 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту;

23840.52 доларів США заборгованість за відсотками;

3480.68 долари США пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків;

2143.40 доларів США 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» 26531,12 гривень судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 різницю судового збору в розмірі 6034,66 гривень.

Позивач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» (88000, м.Ужгород, вул. Корзо, 15, МФО 312356, ).

Відповідачі: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Головуюча:

Судді: