Справа № 694/3407/24
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

"13" березня 2025 р. м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Смовж О.Ю., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та розподіл майна подружжя,

встановила:

23.12.2024 до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла вищевказана позовна заява.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2024 справу передано для розгляду судді Сакун Д.І.

Розпорядженням керівника апарату Сінькевича М.В. від 10.03.2025 № 84 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з тим, що рішенням ВРП від 15.01.2025 суддю ОСОБА_3 відсторонено від здійснення правосуддя.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025 справу передано для розгляду судді Смовж О.Ю.

Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Провадження у цій справі не відкривалося.

Дослідивши позовну заяву і додані до неї документи, приходжу до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст. 177 ЦПК України.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі, проаналізувавши фактичні обставини, їх правову кваліфікацію, характер спірних правовідносин та предмет захисту, з`ясовано, що позов подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4 ст.65 СК). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Окрім того, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20«Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Враховуючи, що предметом даного спору є вимоги щодо поділу майна, ціна позову повинна бути визначена, виходячи з дійсної вартості майна відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору - це звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна - це процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Положенням п.3 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10 вересня 2003 року, вказується, що ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Згідно ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-III від 12 липня 2001 року незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Слід звернути увагу, що процедура оцінки майна встановлюється нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності дійсною вартістю нерухомого майна.

Згідно із п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При подачі позовної заяви, сума судового збору повинна відповідати 1% від вартості майна зазначеного у позовній заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги майнового характеру, при цьому вказана ціна позову по нерухомому майну 248 645,19 грн, а по рухомому майну 40 600,00 грн та сплачено судовий збір у розмірі 1 649,23 грн, проте в довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості житлового будинку від 10.12.2024 зазначена оціночна вартість об`єкта оцінки 198 009,74 грн, відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості земельної ділянки від 10.12.2024 зазначена оціночна вартість об`єкта оцінки 198 009,74 грн.

Вимоги щодо розподілу рухомого майна заявлені на суму 40 600,00 грн, разом з тим позивач в цій частині просить виділити в натурі половину такого майна, тобто на суму 20 300,00 грн.

З огляду на це, позивачу слід доплатити судовий збір відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру 1% від вартості всього майна, що становить 416 319,48 грн та з урахуванням вже сплаченого судового збору 1 649,23 грн (4 163 ,19 грн 1 649,23) = 2 513,96 грн.

Окрім того, в позовній заяві позивачем зазначена ціна позову рухомого майна, яка складає 40 600, 00 грн. Однак вартість даного майна нічим не підтверджена.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Частинами першою та третьою статті 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), залишення позову без руху не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Виходячи із вищенаведеного, вважаю, що справу слід прийняти до свого провадження.

Разом з тим, позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, тому є підстави для залишення її без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19,33,91,175-177,187,274,277,279 ЦПК України, суддя

ухвалила:

Прийняти до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та розподіл майна подружжя.

Дану позовну заяву залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків терміном п`ять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання до суду копій додатків до позовної заяви для відповідача, завірених належним чином.

Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений строк, позовна заява буде визнана неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Смовж