КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2137/2025
справа №359/8805/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Чехович Тетяною Геннадіївною, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Яковлєвої Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Перша Бориспільська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, -

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Вимоги позову обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку (кадастровий номер :03:001:0717) загальною площею 2,3408 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Глибоцька сільська рада.

Окрім позивачки, спадкоємцями першої черги є дружина спадкодавця - ОСОБА_4 та його донька (сестра позивачки) ОСОБА_1 .

15 жовтня 2019 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області на ім`я позивачки видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки земельної ділянки (з урахуванням 1/3 частки, від якої на користь позивачки відмовилась дружина спадкодавця).

Спадкоємцем 1/3 частки земельної ділянки є ОСОБА_1 , якій відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом станом на 15 жовтня 2019 року видано не було.

Зазначає, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про внесення змін до свідоцва про право на спадщину за законом позивачці стало відомо, що 13 грудня 2019 року на ім`я ОСОБА_1 державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки земельної ділянки.

Позивачка вказує, що відповідно до положень ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має в шестимісячний строк подати нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття, в протилежному випадку, він буде уважатись таким, що не прийняв спадщину.

Стверджує, що відповідачка не проживала із спадкодавцем на час його смерті, не звернулась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про її прийняття у строк до 02 жовтня 2019 року.

Спадкова справа №225/2019 щодо майна померлого ОСОБА_3 містить заяву ОСОБА_1 про прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , посвідчена 27 вересня 2019 року Кондрат Н.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером №910 та адресована в органах нотаріату.

Для набуття відповідачкою статусу повноцінного спадкоємця вона мала у строк до жовтня 2019 року подати заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини ОСОБА_3 , а саме до Бориспільської міської державної нотаріальної контори.

З відмітки Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області, що проставлена на нижньому правому куті заяви, убачається, що така надійшла 13 грудня 2019 року та зареєстрована за індексом 503/02-14, тобто поза межами строку для прийняття спадщини.

За обставин надходження заяви до Бориспільської міської державної нотаріальної контори після 02 жовтня 2019 року відповідачка є такою, що не прийняла спадщину свого батька за правилами частини 1 статті 1269 ЦК України.

Окрім цього, рішенням суду установлено, що відповідачка більше 10 років не проживає у будинку батьків за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, за обставин не прийняття відповідачкою спадщини свого покійного батька, видане 13 грудня 2019 року ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 земельної ділянки підлягає визнанню недійсним згідно статті 1301 ЦК України.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 грудня 2019 року на ім`я ОСОБА_1 державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В., за реєстровим №2-1166.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 грудня 2019 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською Мартою Володимирівною на ім`я ОСОБА_1 та зареєстроване в реєстрі за № 2-1166.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 гривень.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Чехович Т.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції зазначив, що у справі № 359/5660/20 суд не досліджував та не перевіряв докази і не надавав їм оцінку щодо своєчасного звернення відповідачки до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини, але при цьому саме встановлення цього факту стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Вказує, що у рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року зазначено про те, що відповідачка вчасно подала до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Уважає, що твердження суду про те, що факт своєчасності звернення відповідачки до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини не досліджувався в межах справи №359/5660/20 чітко свідчить про те, що висновки, викладені у рішенні, є такими, що не відповідають обставинам справи.

Щодо подання заяви із пропуском установлено строку вказує, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року у цивільній справі №359/5660/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після померлого батька в межах шестимісячного строку.

Щодо ненадання оригіналів доказів вказує, що 31 липня 2022 року виїхала за межі України, і під час виїзду не потурбувалась про те, щоб взяти із собою оригінали доказів.

Вказує, що факт своєчасності подання відповідачкою заяви про прийняття спадщини в межах строку, передбаченого частиною 1 статті 1270 ЦК України, вже встановлений рішенням суду від 18 березня 2021 року по справі № 359/5660/20, тобто є преюдиційним фактом, з врахуванням відповіді Першої Бориспільської державної нотаріальної контори від 28 лютого 2024 року за № 236/01-16, представниця відповідачки повідомила суд про те, що з метою уникнення затягування судового процесу, а також з метою запобігання появі протилежних за змістом судових рішень немає потреби у подальшому дослідженні цього питання.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

10 вересня 2024 року адвокатом Сайко Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано відзив на апеляційну скаргу.

Зазначає на хибність тверджень скаржниці щодо преюдиційного значення рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року у справі №359/5660/20 під час розгляду цієї справі.

Вказує, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

На переконання позивачки, у рішенні від 18 березня 2021 року суд не досліджував і не надавав оцінку тому, коли і яким чином заява відповідачки про прийняття спадщини від 27 вересня 2019 року потрапила саме до Бориспіської міської державної нотаріальної контори Київської області.

Зазначення у мотивувальній частині рішення суду від 18 березня 2021 року, що відповідач вчасно подала в органи нотаріату заяву про прийняття спадщини від померлого батька свідчить не про встановлення обставини (факту) її надходження у термін до 02 жовтня 2019 року до Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області, а про передчасний про це висновок суду (правову оцінку), що не є преюдицією.

Вказує, що відмітка Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області, яка проставлена на нижньому правому куті заяви про те, що остання надійшла до цієї установи 13 грудня 2019 року та зареєстрована за індексом 503/02-14, тобто саме в день звернення відповідача до нотаріуса за видачею спірного свідоцтва.

З відповіді Першої Бориспільської державної нотаріальної контори убачається, що цінний лист (з описом вкладення) від ОСОБА_1 у період з 30 вересня 2019 року по 15 жовтня 2019 року до Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області не надходив.

Не надання відповідачкою на вимогу суду оригіналу опису вкладення до цінного листа, фіскального чеку та накладної №830 від 28 вересня 2019 року, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги копії доказів потенційного відправлення до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заяви скаржника про прийняття спадщини від 27 вересня 2019 року та відхилив відповідні доводи скаржниці.

Щодо посилань скаржниці на зазначення у свідоцтві про право на спадщину за законом інформації про те, що 1/3 спадщини належить ОСОБА_1 вказує, що такі відомості внесені нотаріусом за наслідком повідомлення позивачем інформації, що за спільною із спадкодавцем адресою, окрім позивача, зареєстрована відповідачка та дружина померлого, яка в подальшому відмовилась від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_2 .

Нотаріус, зазначаючи у свідоцтві про право на спадщину за законом від 15 жовтня 2019 року, що поряд з позивачкою, спадкоємцем майна ОСОБА_3 є також ОСОБА_1 , зробив помилковий висновок про прийняття відповідачкою спадщини за правилами частини 3 статті 1268 ЦК України, проте ніяк не за правилами частини 1 статті 1269 ЦК України, що установлено в оскаржуваному рішенні та не спростовується доводами апеляційної скарги.

Посилається на недобросовісну поведінку скаржниці, оскільки така намагається змінити підставу, за якою відповідачка задекларувала прийняття спадщини свого батька із статті 1268 ЦК України на статтю 1269 ЦК України.

Зазначає, що судові витрати позивачки за надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції становлять 20 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу 20 000,00 гривень.

В судовому засіданні в режимі ВКЗ представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Сайко Ю.В., заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Скаржниця у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомляла.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Сайко Ю.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої зробив висновок, що ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після батька з пропуском строку, визначеного для прийняття спадщини.

Суд зазначив, що при розгляді цивільної справи №359/8805/22 за наслідком наданих і витребуваних стороною відповідача доказів до суду, спростовано преюдиційні факти, зазначені у рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року, ухваленого у цивільній справі № 359/5660/20, та відображені на 4 сторінці рішення в абзацах 6, 9 та сторінці 5 абзац 3 (щодо ОСОБА_1 ).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що 08 листопада 1963 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про одруження НОМЕР_1 (а.с. 9).

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_2 . Батьками дитини є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 7).

13 жовтня 1990 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на " ОСОБА_2 ", що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 (а.с. 8, 45).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_4 (а.с. 6, 41).

12 липня 2019 року позивачка звернулась до Бориспільської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 40 зворот).

12 липня 2019 року ОСОБА_4 звернулась до Бориспільської міської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від належної їй частки спадщини, яка залишилась після смерті її чоловіка - ОСОБА_3 на користь дочки спадкодавця ОСОБА_2 (а.с. 48).

Матеріали цивільної справи містять посвідчену 27 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрат Н.Л. заяву ОСОБА_1 , згідно даних якої ОСОБА_1 спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , прийняла. Згідно відтиску Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області зазначена заява надійшла 13 грудня 2019 року (а.с. 18, 65).

15 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Бориспільської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 51 зворот - 52).

15 жовтня 2019 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0717, загальною площею 2,3408 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Глибоцька сільська рада. Відповідно до даних свідоцтва нотаріусом зазначено, що спадкоємцями майна ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є: в 2/3 частках його дочка ОСОБА_2 , що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі з урахуванням 1/3 частки спадщини, від якої відмовилась дружина ОСОБА_4 та в 1/3 частці його дочка ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 10, 63).

13 грудня 2019 року Бориспільською міською державною нотаріальною конторою зареєстровано заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3 (а.с. 20, 66).

13 грудня 2019 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0717, загальною площею 2,3408 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Глибоцька сільська рада (а.с. 11, 76).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15 ЦК України, частина 1 статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 1216 ЦК Укрїани спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповдіно до частини 1 статі 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено і у статті 1297 ЦК України.

Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина 1 статті 1301 ЦК України).

У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року у справі №359/5660/20, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Бориспільська міська державна нотаріальна контора Київська область про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, установлено преюдиційні факти.

При ухваленні рішення суд установив такі обставини: «Судом встановлено та підтверджується матеріалами спадкової справи, що 27 вересня 2019 року, тобто в межах шести місяців, ОСОБА_1 подала в органи нотаріату заяву, якою прийняла спадщину від померлого ОСОБА_3 .. Крім того, цього ж дня нею також подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна… Наведене свідчить про те, що відповідач вчасно подала до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини від померлого батька та, у зв`язку з цим, на підставі поданої заяви, вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом… В свою чергу слід зазначити, що обидві доньки - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скористались своїми правами, звернулись в межах шести місяців до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за законом, подали заяви та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом у належних їм частках».

У вказаній справі судом установлено також, що нотаріусом правильно визначено коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 .

Постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року у справі №359/5660/20 залишено без змін.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі, при цьому, сторонами у справі мають буті ті ж самі особи/особа, щодо яких установлено певні факти.

Як убачається із змісту рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року у справі №359/5660/20, у справі брали участь ті ж особи, що і у справі, що переглядається апеляційним судом.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності».

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що в мотивувальній частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року у справі №359/5660/20, у якій брали участь ті ж сторони, судом установлено факт того, що ОСОБА_1 звернулась в межах шести місяців до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом у належної їй частці.

Ухвалюючи рішення у справі, що переглядається апеляційним судом, суд першої інстанції не врахував, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були установлені чинним судовим рішенням в іншій справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Наведене призвело до ухвалення місцевим судом помилкового судового рішення.

Доводи відзиву сторони позивачки на апеляційну скаргу в тій частині, що наведене не є преюдиційним фактом, а є правовою оцінкою суду, відхиляються апеляційним судом, оскільки є помилковими.

Так, апеляційний суд зауважує, що факт звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори безпосередньо досліджувався та установлювався судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта, та становить безпосередньо преюдицію. Натомість правова оцінка обставин - це висновки про застосування певних норм права, отже у цій справі преюдицію становить установлений факт, а не правова оцінка обставин справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 1 488,60 гривень судового збору, що підтверджується даними квитанції про сплату №3540-7058-8703-3595 (том 2 а.с. 115).

Отже, з урахуванням того, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції слід стягнути 1 488,60 гривень.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Чехович Тетяною Геннадіївною, задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Перша Бориспільська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 1 488,60 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 11 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова