справа № 522/2976/22 головуючий у суді І інстанції Савицький О.А.
провадження № 22-ц/824/5282/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати у сумі 4 463,18 грн., три проценти річних у сумі 539,44 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 вересня 2014 року між ним та ПАТ «Імексбанк» укладений договір банківського вкладу на суму 7 000,00 грн. зі сплатою 25 % річних. У зв`язку з порушенням банком умов договору щодо своєчасного повернення суми вкладу та відсотків йому завдано збитків у вигляді інфляційних втрат, а також моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не доведення обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 на його користь інфляційні витрати у розмірі 4 463,18 грн., 3% річних у розмірі 539,44 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини викладенні ним у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 19 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № про приєднання до публічного Договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 7 000,00 грн. на строк до 23 березня 2015 року, зі сплатою відсотків - 25 % річних.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 03 червня 2015 року у справі № 522/6106/15-ц позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з АТ «Імексбанк» на користь ОСОБА_1 банківський вклад у сумі 7 000,00 грн., нараховані відсотки у сумі 345,19 грн. та на відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.

На підставі зазначеного рішення, 06 серпня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист.

10 червня 2015 року позивачу через банк-агент виплачено 7 117,31 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року №50 «Про віднесення АТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким в ПАТ «Імексбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 27 січня 2015 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21 травня 2015 року №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 27 травня 2015 року №105 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначено уповноважену особу на ліквідацію банку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки запроваджено процедуру ліквідації відповідача, суд, з врахуванням норм законодавства, вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами, не можуть бути застосовані як положення ЦК України, що регулюють договірні зобов`язання, умови їх виконання та наслідки, що настають у зв`язку з їх порушенням, так і положення Закону України «Про захист прав споживачів», а застосовуються виключно норми спеціального Закону.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Відповідно до положень п.16 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку, як юридичної особи відповідно до законодавства.

У зв`язку з цим, у спорах, пов`язаних з виконанням банком (в якому введена тимчасова адміністрація) своїх зобов`язань перед кредиторами слід керуватися нормами спеціального закону - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які є спеціальними і пріоритетними відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п.п.1,2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації та процедури ліквідації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (за винятком гарантованих сум, порядок відшкодування яких встановлений зазначеним законом), примусове стягнення коштів та майна банку не здійснюється.

Фонд, у відповідності до положень ст. 26 Закону, гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути більшою ніж 200 000,00 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч.ч.2, 3, 5 ст. 27 Закону уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи з сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 2 ст. 28 Закону встановлено, що Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти.

Судом встановлено, що 10 червня 2015 року ОСОБА_1 отримав суму вкладу та відсотки по вкладу станом на день введення процедури тимчасова адміністрація в АТ «Імексбанк», а саме 7117,31 грн.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції, що діяла станом на день введення процедури тимчасова адміністрація, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Відповідно до п.1.15 р.3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку під час дії тимчасової адміністрації та процедури ліквідації не здійснюються:

1. Задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку у будь-який інший спосіб, не передбачений цим законом;

2. Примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3. Нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань перед кредиторами та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;

4. Зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднання боржника і кредитора в одній особі;

5. Нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Виходячи з викладеного вище, враховуючи, що ОСОБА_1 через банк-агент отримав 7117,31 грн., апеляційний суд приходить до висновку, що банк виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 у повному обсязі в межах обов`язків, належних банку, що знаходиться в процедурі ліквідації Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, у зв`язку з прийняттям рішення про введення в АТ «Імексбанк»тимчасової адміністрації та прийняття рішення про ліквідацію банку вимоги позивача, про стягнення коштів не можуть бути задоволені в силу вищевказаних норм Закону.

Звертаючись з позовом до суду та посилаючись на положення ст. 625 ЦК України та ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зазначає, що оскільки належну йому суму банківського вкладу виплачено відповідачем несвоєчасно, а тому за прострочення виконання цього грошового зобов`язання з відповідача на його користь підлягає стягненню за період часу з 01 липня 2015 року по 31 серпня 2022 року інфляційні втрати у сумі 4 463,18 грн. та три проценти річних у сумі 539,44 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18 та від 27 листопада 2019 року у справі № 14-495цс19.

З матеріалів справи вбачається, що заявлена сума матеріальної шкоди в розмірі 5 002,62 грн. фактично є нарахуванням в порядку, визначеному ст. 625 ЦПК України. При цьому базою нарахування в даному випадку була сума 2 500,00 грн., яка також розрахована в порядку ст. 625 ЦПК України, однак за інший період.

Враховуючи компенсаційний, а не штрафний характер нарахувань в порядку ст. 625 ЦПК України, інфляційні витрати та 3 % річних, передбачені вказаною статтею не можуть нараховуватися на суми, що вже є інфляційними та 3 % річних.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, судом повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, вірно застосовані норми матеріального права не допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою до скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.