Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2505/24

номер провадження 2/695/315/25

06 березня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю: секретаря с/з Оніщенко Н.В.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, факту належності правовстановлюючих документів, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,1982 га, виділена для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, згідно Державного акту серії ІІ-ЧР №013607 від 21.05.2003р.

Позивач - єдиний спадкоємець першої черги, яка прийняла спадщину після смерті свого батька та подала відповідну заяву до нотаріуса. Відповідач, дружина померлого ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилася, про що подала нотаріусу відповідну заяву. Однак постановою нотаріуса від 08.05.2024р. у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено, оскільки відсутні підтвердження родинних відносин між позивачем та померлим через розбіжності у прізвищі останнього, а саме у графі батько позивача зазначено прізвище « ОСОБА_4 », в той час як у свідоцтві про смерть особи прізвище вказано « ОСОБА_5 ». Також позивачу роз`яснено, що в державному акті на право власності на земельну ділянку Серії ІІ-ЧР №013607 від 21.05.2003 прізвище власника вказано «Крипиця», що позбавляє можливості нотаріусу достеменно встановити належність вказаного акту померлому.

За таких підстав у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав, а тому вона змушена звернутись до суду із цим позовом.

Ухвалою судді від 01.07.2024 відкрито провадження в справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У зв`язку з відрядженням судді Ватажок-Сташинської А.В. до Соснівського районного суду міста Черкаси для здійснення правосуддя строком на 1 рік та на підставі розпорядження керівника апарату Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.07.2024р. проведено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2024р. судова справа передана головуючому судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Середі Л.В., яка ухвалою суду від 29.07.2024р. прийняла справу до свого провадження.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача надійшла заява відповідно до якої останній просив розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач правом для надання відзиву не скористалася, в судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 32623630 від 04.12.2012р., після смерті ОСОБА_3 , 1950р.н., дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , Золотоніською районною державною нотаріальною конторою 04.12.2012 р. заведена спадкова справа за № 619/2012.

Як вбачається з копії спадкової справи № 619/2012, яка надана Другою Золотоніською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа на підставі звернень ОСОБА_1 , яка заявила про прийняття спадщини після смерті свого батька та ОСОБА_2 , яка відмовилась від прийняття спадщини після смерті померлого чоловіка на користь дочки ОСОБА_1 .

Постановою завідуючої Другої Золотоніської державної нотаріальної контори від 08.05.2024р. ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_3 відмовлено оскільки у свідоцтві про народження заявниці вказано прізвище ОСОБА_6 , батьком записаний ОСОБА_7 , а тому факт родинних відносин не підтверджується. Крім того, факт належності померлому державного акта також не підтверджується так як він виданий на ім`я ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 03.01.1972р., ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її батьками вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_2 від 28.09.1991р. позивач змінила своє прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_10 .

У свою чергу, із паспорту відповідача вбачається, що її прізвище зазначено як ОСОБА_11 , а у розділі сімейний стан паспорта громадянина України наявна відмітка про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_3 .

На ухвалу суду про витребування доказів від 01.07.2024р. Золотоніським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області надано копії актових записів про народження складеного виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за №8 із змісту якого вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьком зазначено ОСОБА_12 , а матір`ю ОСОБА_13 . Згідно запису акта про укладення шлюбу №43 від 04.09.1971р. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрували шлюб в наслідок якого прізвище дружини змінено на ОСОБА_11 .

Крім вказаного суду надано копію про актового запису №5 від 03.01.1972р. про народження ОСОБА_8 , відповідно до якого остання народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її батьками зазначені ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається із змісту листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 24.10.2024р. за №8010.14-46131/80.3-24 за даними картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974р. та заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994р., які передані територіальними органами ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, виявлено заяви про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. До вказаного листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області додано копію заяви про видачу паспорта в тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які крім персональних даних, зокрема прізвища, імені та по батькові, числа, місяця та року народження містять фотографії зазначених осіб.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 25.07.2012р. Вознесенською сільською радою Золотоніського району Черкаської області ОСОБА_3 у віці 62 роки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області.

Аналогічні дані зазначені в актовому записі про смерть №41 від 25.07.2012р., згідно якого ОСОБА_3 , 1950 р.н., помер у віці 62 років у с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області.

Відповідно до довідки виданої виконкомом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 30.05.2024р. за №280 ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , колишній житель с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 це одна й та ж особа.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками).

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19 сформульовано висновки про те, що доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та в постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21.

В своїй постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Сукупність наведених вище доказів, які були досліджені судом під час розгляду справи дають можливість встановити факт родинних відносин між позивачем та померлим, оскільки в наданих доказах повністю співпадають інші дані, які надають можливість виокремити особу з поміж інших, зокрема дати народження, ім`я, по батькові, місце проживання чи смерті, тощо.

Жодних сумнівів у достовірності наведених вище обставин у суду немає.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням принципу "балансу вірогідностей", що підтверджують правдивість обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх вимог, доказами, що знаходяться в матеріалах справи та обставинами встановленими під час розгляду даної цивільної справи, суд приходить до висновку про доведеність родинних відносин, а саме, що померлий ОСОБА_3 був батьком позивача ОСОБА_1 .

Крім того, при розгляді вказаної справи судом встановлено, що відповідач визнає факти, які наведені позивачем вище та визнає позовні вимоги повністю, за таких обставин вказані доводи позивача додатковому доказування не підлягають в силу норм ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК України.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач є дочкою спадкодавця, отже відповідно до ст.1261 ЦК України відноситься до першої черги спадкування.

Позивач у встановленому законом порядку спадщину прийняла та згідно вказаної вище копії спадкової справи є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом після свого батька.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

На підставі п. г ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: прийняття спадщини.

Позивачу у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, оскільки в державному акті на землю вказано, що він виданий на ім`я ОСОБА_7 .

Як вбачається із доданого до матеріалів справи державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №013607 ОСОБА_7 , який мешкає в с. Вознесенське на підставі рішення Вознесенської сільської ради від 16.04.1997р. за №10-22 передається у приватну власність земельна ділянка, площею 0.1982 г., що розташована на території с. Вознесенське Вознесенської сільської ради.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до положень п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 № 43, чинної на час виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю від 21.05.2003р., заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються.

Таким чином законодавством не передбачено можливості внесення змін до державних актів на право власності на земельну ділянку.

Враховуючи викладене вище щодо помилок в написанні прізвища ОСОБА_6 / ОСОБА_3 , а також факт визнання позову відповідачем, що є самостійною підставою задоволення позову, суд вважає доведеним твердження позивача та вважає достовірно встановленим факт належності померлому ОСОБА_3 правовстановлюючого документу державного акту про право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧР № 013607 , виданого 21.05.2003р..

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, що вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595 із змінами і доповненнями, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Позивачу відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір.

Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження, беручи до уваги те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину та зважаючи на те, що іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, суд дійшов висновку, що позивач має право успадкувати майнові права спадкодавця, як спадкоємець за законом, оскільки інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину, судом не встановлено.

Враховуючи вище викладене, з метою відновлення законних прав позивачки та недопущення порушення її спадкових прав, що відповідає верховенству права, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76, 264, 265, 293, 315, 319 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , був батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Встановити факт належності правовстановлюючого документу, що Державний акт серії ІІ-ЧР № 013607, виданий 21.05.2003 року Вознесенською сільською радою на право власності на земельну ділянку, площею 0,1982 га виданий на ім`я ОСОБА_7 , дійсно належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку, площею 0,1982 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Середа