СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/61/24
Провадження №2/547/22/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання К.С.Перекопної,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката В.В.Більда,

представника відповідача В.С.Озірської-Шанли,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача у спосіб визнання недійсною транзакції зі списання грошових коштів і скасування пов`язаних із нею відсотків, неустойки, штрафу, комісій,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат В.В.Більда звернувся до суду із позовом до відповідача АТ КБ "ПриватБанк", яким просив:

- визнати транзакцію з списання грошових коштів з карткового рахунку НОМЕР_1 , здійснену 25.07.2023 о 22:02 год. у сумі 47000,00 грн недійсною;

-скасувати відсотки, неустойку, комісії та інші штрафні санкції, нараховані відповідачем за вказаною транзакцією щодо переказу 47000,00 грн 25.07.2023 о 22:02 год.

В обґрунтування позовних вимог, підтриманих позивачкою і її представником у судовому засіданні зазначає, що невідомі особи шляхом шахрайських дій з призначенням платежу "Розваги" отримали доступ до карткового рахунку позивачки і здійснили з нього несанкціонований позивачкою грошовий переказ. Позивачка не передавала нікому критичні дані щодо доступу до свого банківського рахунка, одразу зателефонувала на гарячу лінію банку і повідомила про відповідні списання. Ініціювала кримінальне провадження щодо шахрайства та подала письму заяву до банку. Банк безпідставно звинувачує її у відповідних грошових переказах і не списує відповідні заборгованості, продовжує нарахування відсотків тощо на безпідставно списані кошти. Позивачка не ініціювала грошові перекази, тому вони є недійсними через відсутність волевиявлення позивачки як власниці коштів на рахунку. Банк допустив несанкціоноване втручання сторонніх осіб у систему платежів від імені позивачки і не захистив відповідну інформацію.

Позивачка під час розгляду справи просила надалі розглядати справу за її відсутності і задоволити позов; у м. Києві під час зняття коштів не була. У банк телефонувала майже одразу після отримання повідомлення про списання коштів.

Представник позивача письмово клопотав розглядати справу за його відсутності і за відсутності позивачки, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на відсутність своєї провини у списанні коштів. Банк проводив відповідні внутрішні перевірки і розслідування, які не встановили провини з боку банку. Фотографії з мобільного телефону не є доказами відповідної транзакції. Стороною можливо недійсного правочину є не банк, а одержувач грошового переказу, який до участі у справі не залучений. Позивач не просить відновити залишок коштів до стану, в якому він перебував до 25.07.2023. Банк фіксував 6 разів коректне входження до Приват24 на рахунок позивачки, тобто із вірним логіном і паролем; адреса м. Київ, провул. Арсенальний, 5.

Представник позивача повторно у судове засідання не з`явився і подав клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу представника.

Чергова неявка у судове засідання сторін (їх представників) відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) не перешкоджає розгляду справи по суті та ухваленню рішення.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача, якщо відповідач проти позову заперечує.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2, ст. 89 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК).

Вивчивши письмові заяви сторін по суті справи, вислухавши сторони і їх представників, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до чеку від 25.07.2023 22:02 з карткового рахунку позивачки (карта "Універсальна" НОМЕР_2 , який відкрито у відповідача, як у банку, списано 47000,00 грн з призначенням платежу "Розваги"; термінал М1240SХІ, власник терміналу Kplsa, адреса м. Київ, провул. Арсенальний, 5 (а.с. 11, 13, 14, 56, 86, 87).

28.11.2023 до ЄРДР внесено відомості за ч. 4 ст. 185 КК України з фабулою: 25.07.2023 близько 22:05 год. невстановлена особа, шляхом використання технічних засобів, здійснила крадіжку грошових коштів з карти АТ "ПриватБанк" НОМЕР_2 в сумі 47000,00 грн, що належить ОСОБА_1 (а.с. 15).

Сторони та їх представники не володіють відомостями про результати відповідного кримінального провадження. Суд роз`яснював, що за правилами грошових переказів у банку (відповідача) є відомості про одержувача вказаного грошового переказу, однак відповідач відповідні дані судові не надав, а позивачка не ініціювала перед слідчим чи слідчим суддею отримання доступу до інформації, яка є банківською таємницею.

Суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування матеріалів кримінального провадження, оскільки представник позивача не зміг назвати причини, з яких позивачка, як потерпіла чи представник позивачки як адвокат (представник потерпілої у кримінальному провадженні), не може ознайомитися із відповідною частиною матеріалів кримінального провадження чи ініціювати перед слідчим суддею отримання тимчасового доступу до відомостей, що складають банківську таємницю тощо.

Відповідач надав на вимогу суду документ, який вважає є результатом внутрішньої перевірки банком відповідної транзакції і який, на думку відповідача, не встановлює провини банку, та відповіддю на 15 запитань представника щодо грошового переказу (а.с. 157-162), а також запис звернення позивачки до колл-центру банку щодо грошового переказу 25.07.2023 22:37:10 (а.с. 163).

За змістом вказаного роздруку та спілкування позивачки із представником банку (відповідача) вбачається, що позивачка телефоном одразу повідомила, що з її рахунку знято 47000,00 грн, що вона не ініціювала цей переказ; логін і пароль до Приват24 нікому не передавала; не передавала логін і пароль іншим особам, пін-код до карти; телеграм-каналів чи месенджері у телефоні не має; телефон і карту нікому не давала; карта у неї віртуальна, не пластикова; просить повернути кошти; банк блокує її карту; буде сформовано банком заявку на повернення коштів і банк з`ясує все протягом 45-120 днів, гарантувати повернення коштів банк не може, рекомендує звернутися до поліції з приводу шахрайства чи до кіберполіції.

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі ЦК)).

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК).

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ст. 1071 ЦК).

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 1073 ЦК).

Закон України "Про платіжні послуги" визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України "Про платіжні послуги" передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України "Про платіжні послуги" користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання. Система захисту інформації має забезпечувати цілісність, конфіденційність, доступність та простежуваність інформації, що формується, обробляється, передається та зберігається під час виконання платіжних операцій, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги щодо захисту інформації. У разі виявлення порушень законодавства щодо захисту інформації, що містять ознаки вчинення злочину, надавачі платіжних послуг зобов`язані повідомити про це відповідні правоохоронні органи (ч.ч. 1-3 ст. 67 Закону України "Про платіжні послуги").

Електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача. Надавачі платіжних послуг з обслуговування рахунку зобов`язані застосовувати вимоги частин третьої і п`ятої цієї статті у разі надходження запиту з ініціювання платіжної операції від надавача послуг з ініціювання платіжної операції або запиту від надавача послуг з надання інформації за рахунками (ст. 68 Закону України "Про платіжні послуги").

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164 далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).

Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22, від 04 жовтня 2024 року у справі № 337/6010/23.

Відповідно до ч. 16 ст. 86 Закону України "Про платіжні послуги" надавач платіжних послуг повинен сприяти платнику в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією шляхом надання доступної йому інформації про таку операцію, у тому числі отриманої на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача.

Натомість відповідач, як надавач платіжних послуг позивачеві, ухилився від виконання цього обов`язку, у т.ч. й на відповідну вимогу суду.

Як наслідок суд робить висновок, що:

- грошовий переказ 25.07.2023 22:02 з карткового рахунку позивачки у сумі 47000,00 грн з призначенням платежу "Розваги" ініційовано не позивачкою, а не встановленою наразі для суду третьою особою;

- відповідачем не доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя (позивачки) призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (у цій справі грошовий переказ 47000,00 грн),

що у сукупності може бути захищено судом у належний та ефективний спосіб захисту, визначений ч. 1 ст. 1073 ЦК: зобов`язання банку зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, тобто зарахувати 47000,00 грн на рахунок позивачки у відповідача, а не у спосіб визнання недійсною транзакції зі списання грошових коштів і скасування пов`язаних із нею відсотків, неустойки, штрафу, комісій.

Відтак суд відмовляє у задоволенні позову через обрання позивачкою неефективного способу захисту, який не передбачений відповідним законодавством у сфері банківських розрахунків.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову і звільненням відповідачки від сплати судового збору, як споживача, суд не вирішує питання щодо розподілу витрат зі сплати судового збору 1211,20 грн із позовної вимоги немайнового характеру і 1211,20 грн із позовної вимоги майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 48, 49, 76-83, 89, 133, 141, 174, 182, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: Полтавська обл., Кременчуцький р-н, Семенівська ОТГ, с. Очеретувате; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського 1Д; адреса для листування: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; ідентифікаційний код 14360570).

Повне рішення складене 12.03.2025.

Суддя В.Ф.Харченко