Справа № 944/5233/24
Провадження №2/944/587/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Мельник Є.Є.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відноснодитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивує тим, що 05 листопада 2009 року він уклав шлюб із ОСОБА_4 . Від спільного подружнього життя у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_5 . У 2015 року його дружина залишила його разом з дитиною та вибула у невідомому напрямку. З цього часу дочка постійно проживає разом з ним, перебуває на його утриманні та вихованні. Водночас, відповідач вже більше дев`яти років не виявляє щодо дитини батьківського піклування. Відповідач повністю ухилилася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, її здоров`ям та вихованням не цікавиться. Вана ніколи не відвідувала дитину в садочку чи школі, всі ці обов`язки протягом цих років він виконував сам. Оскільки ОСОБА_4 жодним чином не допомагала матеріально в утриманні дочки, тому він був змушений звернутись до Яворівського районного суду Львівської області про видачу судового наказу про стягнення аліментів та 15 січня 2020 року було видано судовий наказ. Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_4 самоусунувся від реалізації своїх батьківських прав, участь у вихованні та розвитку дитини не приймає, відповідно всі ці обставини, як кожна окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме ухилення відповідача від батьківських обов`язків по вихованню дитини, які мають негативний характер для самої дитини, відповідно, він вимушений звернутися до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання.

30 жовтня 2024 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Шмагара П.М. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_4 позов заперечує повністю з таких підстав. У 2015 році вона була змушена виїхала на заробітки в Ізраїль, де знаходиться на даний час, оскільки було важке матеріальне становище, так-як позивач не працював та зловживав спиртним. Протягом усього часу перебування за кордоном вона постійно підтримувала та підтримує на даний час в телефонному режимі зв`язок із дочкою. Також надає їй матеріальну допомогу, здійснює купівлю шкільного та канцелярського обладнання. Крім цього, придбала дочці мобільний телефон, а також відкрила в АТ КБ «ПриватБанк» карту «Юніор» на яку постійно здійснює перекази коштів для потреб дочки. Окрім усієї цієї допомоги, що вона надає добровільно, нею також з 2020 року сплачуються аліменти на дитину в розмірі 3300 грн 00 коп. Враховуючи наведені нею обставини, вважає позов надуманим та таким, що не підлягає задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що вже більше семи років відповідач перебуває за кордоном. Після того, як вона залишила сім`ю, дочка залишилась проживати разом з ним та весь цей час перебуває на його повному утриманні та вихованні. Відповідачка спілкується з дочкою, однак він не знає скільки часу. Також вона платить аліменти з 2020 року вчасно.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Домашовець В.С. в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав, надав пояснення, аналогічні позовній заяві, та наголосив, що відповідач фактично самоусунулася від виховання своєї дитини. Позивач самостійно виховує і утримує дочку вже десять років.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 заперечив, просив у задоволенні позову відмовити, з підстав наведеному у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що відповідач у справі у 2015 році була змушена виїхати за кордон в Державу Ізраїль, у зв`язку з важким матеріальним становищем, оскільки позивач не працював і в неї не було роботи в Україні. Відповідач постійно спілкується з дочкою по телефону, цікавиться її життям та потребами, купує необхідні речі, відкрила банківську карту, на яку регулярно перераховує кошти, а також сплачує аліменти. ОСОБА_4 ніколи не відмовлялася від дитини, не усувалася, як стверджує позивач, від її виховання та утримання. Водночас, відповідач не заперечує, що дочка з 2015 року проживає з позивачем, він самостійно опікується та доглядає за нею.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не прибула, про розгляд справи була належним чином повідомлена.

В судове засідання представник Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області не прибув, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, рішення просить прийняті відповідно до закону.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Суд встановив, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 , виданим 10 червня 2010 року Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Виконавчим комітетом Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області, №153 від 08 лютого 2024 року, а також акту встановлення місця проживання від 08 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає без реєстрації разом із своєю дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 15 січня 2020 року вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття , починаючи з дня подання заяви - 13 січня 2020 року.

В характеристиці ОСОБА_5 з навчального закладу зазначено, що батьки ОСОБА_6 розлучені. Дитина виховується в неповній сім`ї. Мати, ОСОБА_4 , з дочкою не проживає, участі у шкільному житті дитини не бере: не відвідує святкових та виховних заходів, не з`являється на батьківські збори, не допомагає в організації позакласних заходів, рідко виходить на зв`язок з класним керівником. Батько, ОСОБА_1 , сам виховує дочку, приділяє цьому належну увагу. Систематично здійснює контроль за її успішністю та поведінкою, цікавиться її життям, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моні торить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, регулярно відвідує батьківські збори, виховні заходи, швидко реагує на всі запити та прохання класного керівника у батьківській групі у Вайбері.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 344/6374/18, зазначено, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Верховний Суд зауважив, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, тому погіршення особистих стосунків батьків самих дітей не є підставою для позбавлення батьківських прав.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, а також те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення її батьківських прав.

З врахуванням наведеного вище, у справі, що розглядається, суд зазначає, що позивач не надав беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення винної поведінки відповідача та злісного ухилення нею виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Судом встановлено, що не заперечується сторонами, відповідач ОСОБА_4 у 2015 році виїхала в Державу Ізраїль та на даний час там проживає. З цього часу спільна дитина сторін ОСОБА_5 залишилась проживати з батьком, позивачем у справі ОСОБА_1 та весь цей час він один опікується та здійснює за нею догляд.

Водночас, суд встановив, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, спілкується з дитиною, допомагає матеріально, що визнав позивач та підтверджується регулярними переказами коштів відповідачкою на рахунок дочки ОСОБА_5 та сплатою аліментів.

Також суд враховує висновок Виконавчого комітету Яворівської міської ради, як органу опіки та піклування, який вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недоцільним та передчасним.

Зокрема суд враховує, що ОСОБА_4 на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явилася, участі у засіданні комісії прийняти не змогла, оскільки перебуває за межами України. Проте в телефонному режимі ОСОБА_4 повідомила членам комісії, що все сказане її колишнім чоловіком вона заперечує та категорично проти позбавлення її батьківських прав, запевнила, що любить свою доньку ОСОБА_6 , спілкується з нею кожний день по телефону, сплачує аліменти, а також перераховує кошти на рахунок ОСОБА_6 для її потреб.

Також, суд встановив, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини була присутня дитина ОСОБА_5 , яка повідомила, що любить свою матір, спілкується з нею по відеозв`язку, хоче бачитись з нею та не бажає, щоб її матір позбавляли батьківських прав.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що така поведінка відповідача дає підстави вважати, що остання не нехтує інтересами дитини, а навпаки підтримує відносини з дочкою, допомагає матеріально та не відмовилася від неї.

Та обставина, що неповнолітня ОСОБА_5 впродовж десяти років проживає разом із батьком, та не бачиться із мамою, на думку суду, не є достатньою підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, оскільки, як встановлено судом, відповідач перебуває за межами України з метою заробити кошти та, зокрема, забезпечити дочку матеріально.

Також факт стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання матері до надання дитині належного утримання.

Враховуючи наведені вище обставин, встановлені в ході розгляду справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, описані правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів свідомого нехтування відповідачем ОСОБА_4 своїми батьківськими обов`язками відносно їх дитини ОСОБА_5 , відповідно, на даний час відсутні правові підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 166, 167 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 263, 265, 268, 280, 281, 282, 284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10 березня 2025 року.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

третя особа - Виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області, , юридична адреса: Львівська область, Яворівський район, м. Яворів, вул.Львівська, 15.

Суддя Д.Б. Поворозник