_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/294/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2025 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Кравченко К.С. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів -

встановив :

ОСОБА_1 через адвоката Калинка Н.Л. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на ті обставини, що відповідач вихованням сина ОСОБА_5 2013 року народження не займається, станом здоров`я не цікавиться, матеріально його не забезпечує. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина та стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини доходу відповідача.

Сторона відповідача надала суду відзив у якому з позовом погодилася частково, просила у задоволення позову про позбавлення батьківських прав відмовити повністю та стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини доходу відповідача. Відзив вмотивовано тим, що до переїзду позивачки до м.Одеси батько спілкувався з сином, однак після цього позивачка почала створювати перешкоди у спілкуванні з сином, перестала брати слухавку, а коли додзвонювався, то казала, що син зайнятий, а згодом стала казати, що в неї інша сім`я і почала відмовляти у спілкуванні з сином. Зазначає, що він бажає спілкуватися з сином та приймати участь у його житті. Враховуючи, що у цей час у відповідача інша сім`я та він перебуває у скрутному становищі, просив стягувати з нього аліменти у розмірі 1/6 частини його доходу.

В судовому засіданні представник позивачки та позивач позов підтримали.

Опитаний у судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 надав суду пояснення, що тривалий час з батьком не спілкується і наміру спілкуватися не має.

Представник відповідача з позовом погодився частково.

Третя особа у вирішенні справи покладалася на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників справи, дитини, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони по справі, дитина мешкає разом з матір`ю, батько дитини мешкає окремо, матеріально дитину не забезпечує.

09.09.2024р. Орган опіки та піклування у своєму висновку №М-613 вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача у відношенні малолітнього ОСОБА_5 .

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ст.81ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його неповнолітнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина ОСОБА_5 не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Сторона позивача не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити, однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, його слід попередити, що у разі продовження протиправної поведінки він буде позбавлений батьківських прав.

Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Відповідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.2 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи, що відповідач не має інших аліментних зобов`язань, має працездатний вік, суд вважає, що він в змозі сплачувати аліменти, а тому виходячи з принципу справедливості та розумності, вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі частини його доходу щомісячно.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), аліменти на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи стягнення з 06.05.2024р. до повноліття дитини.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Попередити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов`язків щодо малолітнього синаОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Я. В. Бескровний