Рішення

ІмЕНЕм України

справа № 521/764/25

провадження № 2/521/2472/25

06 березня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Тарасюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони припинили подружні стосунки через непорозуміння з питань подружнього життя. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, так як вважає, що сім`я розпалася остаточно, та відновлена бути не може.

Також позивач просить суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_3 та залишити проживати разом з нею дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав, справу просив розглянути без його участі.

Відповідно із ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб, зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2250.

Після державної реєстрації шлюбу сторонам присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_3 , дружині ОСОБА_3 .

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

Суд встановив, що на час розгляду справи сторони проживають окремо.

Судом також встановлено, що подружні стосунки припинені остаточно через непорозуміння з питань подружнього життя, в результаті чого були втрачені почуття любові та поваги. На теперішній час сторони не ведуть спільного господарства.

Подальше сімейне життя подружжя та збереження сім`ї є неможливим та суперечило б інтересам сторін.

Шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Саме таку вимогу позивач зазначила в позовній заяві про розірвання шлюбу - про залишення проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із нею, тобто, вимогу про визначення місця проживання неповнолітньої дитини позивач не заявляла.

Суд встановив, що на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини.

Відповідач подав до суду заяву, відповідно до якої визнав позовні вимоги, не заперечував проти їх задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення проживання дитини разом з матір`ю.

Керуючись ЗУ «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 109, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 15 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2250 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачу залишити ОСОБА_3 .

Залишити проживати дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ), разом із матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк

06.03.25