УХВАЛА

12 березня 2025 року

м. Київ

справа № 523/5304/21

провадження № 61-3116ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, та стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 02 червня 2021 року, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2022 року, позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000,00 грн щомісяця, починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн щомісяця, починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 двадцяти трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , або до припинення навчання. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн щомісяця, починаючи з 30 березня 2021 року і до 01 листопада 2021 року, а у випадку продовження строку інвалідності, стягнення аліментів проводити без додаткового рішення суду на встановлений строк інвалідності. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2022 року.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02 червня 2021 року за нововиявленими обставинами.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 26 березня 2024 року задоволено вищевказану заяву ОСОБА_1 . Скасовано рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02 червня 2021 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання як непрацездатної дружини. Ухвалено в цій частині нове рішення. Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 26 березня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02 червня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн щомісяця, починаючи з 30 березня 2021 року і до 01 листопада 2021 року, а у випадку продовження строку інвалідності, стягнення аліментів проводити без додаткового рішення суду на встановлений строк інвалідності, відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 043,00 грн.

11 березня 2025 року від ОСОБА_5 , яка діє від імені ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на постанову Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у вказаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору в цій справі є вимоги про стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, та стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров