УХВАЛА

11 березня 2025 року

м. Київ

справа № 337/4565/24

провадження № 61-3034ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Ярошенко Олександр Олегович, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» про захист прав споживачів.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення № 1 у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , управління яким здійснює ОСББ «Хортицький». Вказаний будинок має прилеглу територію огороджену парканом. Будинок був введений в експлуатацію у 2008 році та з цього часу вивіз сміття будинку здійснювало ТОВ «Ремондіс Запоріжжя», яке в подальшому було перейменовано на ТОВ «Вельтум-Запоріжжя». Оскільки у вказаному будинку, окрім квартири, знаходяться декілька нежитлових приміщень (магазини, офіси, спортивна зала), то у 2009 році підприємство, яке здійснювало вивіз сміття, ініціювало укладання окремих договорів на вивіз сміття з власниками нежитлових приміщень, у зв`язку з чим між сторонами було укладено відповідний договір. Підприємство здійснювало вивіз сміття, виставляло рахунки, які ОСОБА_1 добросовісно оплачувала.

У січні 2021 року ОСОБА_1 від голови ОСББ «Хортицький» Семака А. М. дізналася, що з 2017 року ОСББ змінило підприємство, яке надавало послуги з вивезення сміття. Договір з ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» було розірвано та укладено інший договір на вивіз сміття № 147/17 від 15 грудня 2017 року з ТОВ «Екотехнологічна компанія «Гранік». Також між вказаними особами укладено договір № А-147/17 про прийняття ОСББ від вказаного товариства у користування одного контейнеру ємністю 1,1 куб. м. На підставі вказаних договорів чотири рази на тиждень здійснюється вивіз побутового сміття споживачів будинку АДРЕСА_1 з одного контейнера.

Таким чином, починаючи з грудня 2017 року ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» не надає послуги з вивезення сміття мешканцям та власникам нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 та взагалі не має контейнера, розміщеного на прилеглій території будинку.

Оскільки ОСОБА_1 не знала про зміну організації, яка здійснювала вивіз сміття, а ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» продовжувало регулярно виставляти рахунки на оплату за послуги, які не надавалися, позивач тривалий час продовжувала оплачувати комунальні послуги, які по факту не надавалися. З 2022 року ОСОБА_1 перестала оплачувати послуги, які не надаються.

Разом з тим відповідач і до теперішнього час продовжує надсилати рахунки за послуги вивезення сміття, щомісяця збільшуючи суму боргу. У в`язку з чим представником позивача відповідачу було направлено лист, в якому було запропоновано повернути надлишок грошових коштів, сплачених після припинення надання послуги, та припинити поточне нарахування оплат.

Листом № 614 від 05 червня 2024 року ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» відмовилось повернути грошові кошти та наполягало на погашенні заборгованості, посилаючись на наявність договору. З акту звірки розрахунків вбачається, що станом на 30 квітня 2024 року відповідач вважає, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 9 949,30 грн, з чим позивач не погоджується та вважає, що у неї наявна переплата в сумі 1 955,69 грн.

Також позивач вказує, що додаткова угода від 01 квітня 2018 року, копія якої була надіслана відповідачем разом з листом від 05 червня 2024 року, яка підписана ОСОБА_1 , не має значення для ухвалення рішення у цій справі, оскільки вона змінює лише вартість робіт, які виконуються, та підписана позивачем внаслідок помилки.

Відсутність контейнера та ненадання послуг з вивозу сміття відповідачем всьому будинку мало наслідком ненадання послуги і ОСОБА_1 , тобто мала місце одностороння відмова відповідача від надання послуг ОСОБА_1 , внаслідок припинення дії загальнобудинкового договору на вивіз сміття.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд встановити факт розірвання договору № 5265 від 18 червня 2009 року, укладеного між ТОВ «Ремондіс Запоріжжя», правонаступником якого є ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», та ОСОБА_1 внаслідок односторонньої відмови від його виконання ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» з 15 грудня 2017 року; визнати відсутність у ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 5265 від 18 червня 2009 року, укладеним між ТОВ «Ремондіс Запоріжжя», правонаступником якого є ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», та ОСОБА_1 ; стягнути на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 11 955,69 грн.

Хортицький районний суд м. Запоріжжя рішенням від 26 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовив.

Запорізький апеляційний суд постановою від 11 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Ярошенко О. О. залишив без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року залишив без змін.

10 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ярошенко О. О., через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2025 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про захист прав споживачів. Ціна позову станом на 01 січня 2025 року не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та становить 11 955,69 грн (3 028,00 грн х 60 = 181 680,00 грн).

Отже, справа № 337/4565/24 є малозначною в силу вимог пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Також, касаційна скарга містить посилання на підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відповідно до якого судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню у випадку, якщо особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Перевіривши зазначені доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що наведена скаржником обставина не дає достатніх підстав для висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки касаційна скарга не містить інформації про те, при розгляді якої саме іншої справи (відсутні відомості про унікальний номер справи, сторін і стадію розгляду такої справи судом) ОСОБА_1 позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями в цій справі. Саме по собі, без належного обґрунтування та надання відповідних доказів, посилання на можливі спори у майбутньому не може свідчити про наявність такої обставини.

Також, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Ярошенко Олександр Олегович, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» про захист прав споживачів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко