Постанова

Іменем України

11 березня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/5967/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва

від 04 грудня 2024 року

в складі судді Матійчук Г. О.

у цивільній справі №344/2770/20-ц Печерського районного суду м. Києва

за заявою Державної казначейської служби України

про зміну способу виконання судового рішення,

стягувач - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Державна судова адміністрація України, Чернівецький окружний адміністративний суд,

у справі за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України,

третя особа: Чернівецький окружний адміністративний суд,

про перерахування коштів за рішенням суду в розмірі 3% річних від несплаченої суми,

У С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2024 року заявник - Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ, заявник), у порядку статт 435 ЦПК України, звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання судового рішення, у якій просив змінити спосіб виконання постанови Київського апеляційного суду від 13.02.2024 по справі №344/2770/20-ц, шляхом:

стягнення з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (), шляхом нарахування на розрахунковий рахунок судді у відставці ОСОБА_1 додаткових коштів в сумі 701 165,00 гривень для придбання квартири для нього та членів його сім`ї загальною площею 73 м2 на загальну вартість 1 061 876,25 грн та компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду від 16.10.2009 у розмірі 3 % річних від несплаченої суми - 360 711,25 грн за період із 2013-2019 роки, яка становить 69 803,00 грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про зміну способу виконання судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні такої вимоги ДКСУ, суд першої інстанції виходив з того, що зазначення конкретного рахунку органу державної влади з якого слід стягувати грошові кошти з боржника держави Україна фактично змінить суть самого судового рішення та порядок його виконання. Також вказані вимоги суперечать релевантній практиці Верховногно Суду, який неодноразово вказував, що коли у зобов`язанні зі сплати коштів виступає держава Україна, суд стягує відповідні суми саме із Державного бюджету України, а не з конкретних рахунків органу державної влади, що представляє інтереси у спірних правовідносинах.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, скаржник звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом усіх обставин справи, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 рокута ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

4. Аргументи учасників справи

4.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не врахував, що сума коштів для придбання квартири ОСОБА_1 , яку було стягнуто за наслідками розгляду справи №2а-1652/09/0970, була перерахована саме за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», за меморіальним ордером від 17.12.2019 №230313054.

Скаржника вважав, що суд не врахував, що постанова суду від 13.02.2024 стосувалася стягнення додаткових коштів для придбання квартири унаслідок інфляційних процесів та компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду в розмірі 3% річних від несплаченої суми, тобто суд не врахував особливостей виконання акцесорного (додаткового) зобов`язання.

Саме з метою належного виконання постанови Київського апеляційного суду від 13.02.2024 Казначейство звернулося до суду із заявою про зміну способу виконання судового рішення у справі №344/2770/20-ц.

5. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 січня 2025 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи у суду першої інстанції.

15 січня 2025 року справа надійшла до Київського апеляційного суду.

6. Позиція сторін та учасників справи у судовому засіданні.

Представник ДКСУ - Чигринова О. В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Стягувач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Заінтересовані особи: ДСА України та Чернівецький окружний адміністративний суд, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованих осіб.

7. Позиція Київського апеляційного суду

Колегія суддів дослідила матеріали справи, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

8. Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 29.03.2013 на виконанні перебував виконавчий лист Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.04.2011 у справі №2а-1652/09/0970 про стягнення за рахунок Державного бюджету, з розрахункового рахунку ЧОАС коштів у сумі 360 711,25 грн для придбання квартири і передачі її в користування судді ЧОАС Ковалюку Я. Ю.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому посилаючись на інфляційні процеси та тривалий термін невиконання судового рішення просив суд стягнути додаткові кошти для придбання квартири та компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду в розмірі 3% річних від несплаченої суми.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2023 у справі 344/2770/20-ц, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДКСУ, ДСАУ, третя особа - ЧОАС, про стягнення додаткових коштів для придбання квартири та компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду в розмірі 3% річних від несплаченої суми відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.02.2024 у справі 344/2770/20-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2023 скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ДКСУ, ДСАУ, третя особа - ЧОАС, про стягнення додаткових коштів для придбання квартири та компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду в розмірі 3% річних від несплаченої суми задоволено, стягнуто за рахунок державного бюджету, з розрахункового рахунку Державного казначейства України, шляхом нарахування на розрахунковий рахунок судді у відставці ОСОБА_1 додаткових коштів в сумі 701 165 гривень для придбання квартири для нього та членів його сім`ї загальною площею 73 м2 на загальну вартість 1 061 876,25 грн та компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду від 16.10.2009 року у розмірі 3% річних від несплаченої суми - 360 711, 25 грн за період із 2013-2019 роки, яка становить 69 803 гривень.

29.03.2024 Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №344/2770/20-ц.

15.04.2024 на адресу Державної казначейської служби України надійшла заява ОСОБА_1 від 09.04.2024 про виконання виконавчого листа, виданого 29.03.2024 Печерським районним судом м. Києва у справі №344/2770/20-ц.

9. Мотиви, якими керується Київський апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно із частинами 1-3 ст. 435 ЦПК України суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення. Підставою для цього є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, нормами ЦПК України встановлено вичерпний перелік суб`єктів, яким надано право звернутися до суду із відповідною заявою.

Оскільки ДКСУ у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого 29.03.2024 Печерським районним судом м. Києва у справі №344/2770/20-ц є виконавцем судового вішення в вислу положень ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та уповноважений звертатися до суду із заявою про зміну способу виконання судового рішення у порядку ст. 435 ЦПК України.

Як вже зазначалось вище, заявник - ДКСУ, звернувся до суду, в порядку ст. 435 ЦПК України, із заявою про зміну способу виконання судового рішення, у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого 29.03.2024 Печерським районним судом м. Києва у справі №344/2770/20-ц, про стягнення за рахунок державного бюджету, з розрахункового рахунку Державного казначейства України інфляційних втрат та 3% річних за невиконання судового рішення у справі №2а-1652/09/0970 на користь ОСОБА_1 .

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2018 року у справі №2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі абсолютної неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Але під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.

На стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі № 350/426/16-ц.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 25.04.2012 року №11-рп/2012 визначив, що зміни способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення. За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року). Зміни одного способу та порядку виконання судового рішення на інший пов`язані з обов`язковим його виконанням незалежно від того, яким чином це відбувається - добровільно чи примусово, (абзац 1, 3 п. 3 мотивувальної частини рішення).

Отже, зі змісту зазначених правових приписів випливає те, що встановлення способу або порядку виконання рішення суду здійснюється за умови наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.

Так, звертаючись до суду із вказаною заявою стягувач посилається на те, що зміна способу виконання судового рішення шляхом стягнення з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (), не змінює суть самого рішення та не змінює порядок його виконання, а змінює тільки спосіб виконання рішення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду щодо не обґрунтованості таких обставин, виходячи із наступного.

Так, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню із Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року, справа №757/24363/20-ц, провадження №61-20822св21, а також постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі №554/5980/18, постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року в справі №352/2255/19, постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі №591/6891/18, постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі №200/8310/18, постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі №751/7182/19.

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (ст. 174 ЦК України).

Це правило стосується як договірної, так і позадоговірної відповідальності держави. З огляду на те, що саме держава наділяє її органи майном, зокрема коштами, ці органи не мають власного майна. Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі незалежно від того, на якому казначейському рахунку вони обліковуються.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати цих коштів є держава Україна, а отже суд стягує відповідні суми саме із Державного бюджету України, а не з конкретних рахунків органу державної влади, що представляє інтереси держави у спірних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року, справа №910/23967/16 та постанови Верховного Суду від 07.10.2020 року, справа №569/12383/17 (провадження № 61-12864св19), від 08.09.2021 року, справа №751/7182/19 (провадження № 61-12426св20).

Крім того, задоволення такої заяви призведе до заміни виконавця у виконавчому провадженні, оскільки із прохальної частини заяви вбачається, що заявник просить про стягнення коштів із Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №366/203/21 зокрема в частині акцесорності (додатковості) зобов`язання зі сплати 3%річних та інфляційних втрат основному зобов`язанню не приймаються колегією суддів, адже правовідносини у справі, що переглядалася Верховним Судом та у даній справі не є тотожними. Так у справі №366/203/21 Велика Плалата Верховного Суду установила, що спори пори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Однак у даній справі Постановою Київського апеляційного суду від 13.02.2024 у справі 344/2770/20-ц, позов ОСОБА_1 , у якому останній посилався на інфляційні процеси та тривалий термін невиконання судового рішення задоволено у повному обсязі та стягнуто інфляційні втрати та 3% річних саме за невиконання судового рішення.

Отже, вказаною Постановою Київського апеляційного суду від 13.02.2024 у справі 344/2770/20-ц задоволено позов ОСОБА_1 за невиконання рішення суду, а не про стягнення додаткових коштів у адміністративній справі №2а-1652/09/0970, а тому вимоги, що розглядалися не є акцесорними (додатковими) до вимог, що заявлялися у справі №2а-1652/09/0970, є самостійними вимогами.

10. Висновки Київського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Зважаючи на викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо зміни способу виконання судового рішення вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва 04 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус