ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О.,Свистунової О.В.

за участю секретаря Кашара О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 , яка станом на початок березня 2022 року постійно проживала у АДРЕСА_1 , де й було зареєстровано її місце проживання. 24 лютого 2022 року на світанку війська російської федерації напали на Україну по всій довжині спільного кордону, від Луганська до Чернігова, в також, із території Білорусі й окупованого Криму. У місті Маріуполі із самого ранку 24 лютого 2022 року лунали вибухи. Після влучення снаряду у її під`їзд житлового будинку АДРЕСА_2 заявник була змушена із малолітньою дитиною евакуюватися з м. Маріуполя до м. Бердянська, а потім до Запоріжжя, згодом до Вінниці, де і зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа. За весь цей час зв`язку ні з батьками, ні з бабусею, які залишилися у м. Маріуполі не було, оскільки світла, зв`язку та Інтернету там не було. Як з`ясувалось вже в кінці 2022 року від знайомих, які змогли вибратися з Маріуполя на підконтрольну територію України, бабусю в кінці квітня 2022 року із Маріуполя вивезли на територію Ростовської області росії, де вона перебувала у якомусь спеціалізованому закладі для утримання літніх людей. Вже у 2023 році вона випадково дізналася, що її бабуся померла у якомусь селі на території Азовського району Ростовської області російської федерації. Але можливості поїхати до Ростовської області рф в період воєнного стану в умовах припинення транспортного сполучення між Україною і росією не було. Протягом десяти місяців 2023 року заявник змушена була займатися розшуком відомостей про бабусю і отримання свідоцтва про смерть. Тільки наприкінці жовтня 2023 року вдалося отримати у м. Вінниця офіційний документ, а саме: свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , видане відділом запису актів цивільного стану адміністрації Азовського району Ростовської області. Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина у вигляді недотриманої нею пенсії за два місяці. Позивач зазначає, що маючи намір прийняти спадщину, вона 30 жовтня 2023 року звернулася до державного нотаріуса Третьої Вінницької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Березовської В.С., однак, остання відмовила постановою №997/02-31, посилаючись на те, що був пропущений строк для прийняття спадщини. Позивач вважає, що вона пропустила строк прийняття спадщини з поважних причин, а саме: необізнаність про смерть ОСОБА_3 як спадкодавця, напад російської федерації, ведення бойових дій і наступна повна окупація м. Маріуполя, відсутність тривалий час документів про смерть бабусі, неможливість потім передати їх до м. Вінниці через відсутність поштового та транспортного сполучення з рф. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати поважними причини пропущення строку для прийняття спадщини та визнати їй, додатковий строк в два місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлої бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 29 жовтня 2024 року скасувати в частині розподілу судових витрат, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, а також стягнув із ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. та з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Однак погодитися з такими висновками суду неможливо в частині розподілу судових витрат, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення в цій частині.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України передбачено, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 2684 грн.

Підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір визначено, що за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 073 грн. 60 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Встановлено, 28 грудня 2023 року через систему Електронний суд ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.1-3).

Слід зазначити, враховуючи подання позивачем ОСОБА_1 позовної заяви у цій справі в електронній формі через систему Електронний суд, слід застосувати коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, позивачем підлягала сплаті сума судового збору у цій справі у розмірі 1065 грн. 01 коп. (ставка судового збору станом на 01 січня 2023 року 1073 грн. 60 коп. х 0,8 -коефіцієнт для пониження відповідного розміру ставки судового збору).

06 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви на підставі ч.2 ст.8 Закону України Про судовий збір (а.с.127-129).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року частково задоволено заяву позивача ОСОБА_1 від 06 вересня 2024 року про звільнення від сплати судового збору. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у цивільній справі №205/14383/23 (провадження №2/205/3675/24) за її позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, у розмірі 1073 грн. 60 коп. до ухвалення судового рішення у справі. В задоволені клопотання в частині звільнення від сплати судового збору у його повному обсязі відмовлено. Роз`яснено позивачеві, що якщо у встановлений судом строк судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп. не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення (а.с.136, 137).

До розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила прийняти визнання нею позову ОСОБА_1 у повному обсязі (а.с.148).

Оскарженим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Отже судом встановлено, позивач звернулася до суду із цим позовом в електронній формі через систему Електронний суд та позивачем підлягала сплаті сума судового збору у цій справі у розмірі 1065 грн. 01 коп., з врахуванням коефіцієнт для пониження відповідного розміру ставки судового збору, та оскарженим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи, що позивачу було відстрочено сплату судового збору ухвалою суду до ухвалення судового рішення у справі, та оскарженим судовим рішенням задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, тому на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1065 грн. 01 коп.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1065 грн. 01 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1065 грн. 01 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова