Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/344/25

Провадження № 2/348/455/25

11 березня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Валігурського Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, якою просить змінити, визначений рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.09.2018, спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона з 28.02.2015 перебувала з відповідачем у шлюбі, який 21.06.2017 розірваний на підставі рішення суду. Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.09.2018 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1 250,00 грн щомісячно. Крім сплати аліментів відповідач іншої матеріальної допомоги не надає, не бере участь у витратах, викликаних потребами дитини. Крім того, вказує, що на даний час у неї погіршилося матеріальне становище, оскільки збільшилися витрати на дитину. Син ОСОБА_3 навчається в 3 класі Надвірнянського ліцею №3, відвідує позашкільні гуртки англійської мови. Зазначає, що відповідач раніше працював по тимчасових заробітках як різноробочий, в даний час проходить службу в Збройних силах України, фізично здоровий, інших неповнолітніх дітей на утриманні немає, а тому вважає, що все грошове забезпечення витрачає на власні потреби. У зв`язку з цим вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу). Крім того, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

1.2. Представник відповідача ОСОБА_6 подав відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечив щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/10 частку від усіх видів його доходів щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У стягненні витрат на професійну правову допомогу просив відмовити в повному обсязі. Зазначає, що обставини вказані позивачкою у позовній заяві щодо матеріального стану відповідача не відповідають дійсності. Зокрема, відповідач вказує, що дійсно в даний час є військовослужбовцем і отримує грошове забезпечення, однак більшу його частину витрачає на ремонт транспортних засобів, які військові використовують в зоні бойових дій, а не виключно на себе як зазначила позивачка. Також заперечив обставину, на яку посилається позивачка, що інших неповнолітніх дітей, крім сина ОСОБА_3 на утриманні у нього немає. З цього приводу відповідач зазначив, що він з 11 жовтня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Проживаючи у фактичних шлюбних стосунках ще до реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_8 , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач. Під час шлюбу у них народився ще один син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 16.02.2023 року відповідач є усиновлювачем сина своєї дружини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, на утриманні відповідача перебуває і дружина ОСОБА_7 , яка в даний час знаходиться в декреті по догляду за малолітнім сином ОСОБА_9 до досягнення дитиною 3-х річного віку. А тому у відповідності до ст. 182 СК України відповідач просить суд врахувати при визначенні розміру аліментів наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатну дружину, яка доглядає малолітню дитину до досягнення нею 3-річного віку та визначити аліменти на сина ОСОБА_3 в розмірі 1/10 частини його доходу, враховуючи що позивач жодних доказів до позовної заяви про зміну обставин відповідно до яких суд може змінити розмір аліментів та інформації про свій майновий стан не надала. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. відповідач заперечує, оскільки позивачем не надано акт прийому -передачі виконаних робіт, а сума заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат не відповідає виконаній роботі, оскільки справа є малозначною, провадження відкрито в спрощеному порядку без повідомлення сторін за наявними матеріалами в справі, а тому три судові засідання, вартість яких в розмірі 3000 грн включеної в розрахунок, не проводились.

1.3. Від представника позивача ОСОБА_10 надійшла відповідь на відзив, у якій він вказує, що позивачка не погоджується із твердженнями відповідача зазначеними у відзиві про наявність на його утриманні 5 осіб, оскільки вони не доведені жодними доказами і є лише способом ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків, оскільки з 2018 року маючи на утриманні лише одного сина ОСОБА_3 , він жодного разу не оплатив аліменти на його утримання згідно рішення суду, в зв`язку з чим у нього станом на 01.05.2023 року утворилася заборгованість, яку відповідач погасив тільки в примусовому порядку. З цього приводу вона зверталася із заявою до правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення - злісне ухилення від сплати аліментів. В результаті вчинення виконавчих дій по примусовому стягненню аліментів з`ясовано, що відповідач мобілізований і проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 , де бойові дії не проводяться, а тому твердження відповідача, що більша частина його грошового забезпечення витрачається на ремонт транспортних засобів у зоні бойових дій для позивача є незрозумілою. Наявність у відповідача свідоцтва про народження дітей також не підтверджує той факт, що вони перебувають на його утриманні. Це також стосується перебування на утриманні відповідача і його дружини ОСОБА_7 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку. До матеріалів відзиву долучено довідку №895 від 05.03.2025р. про отримання нею щомісячної одноразової допомоги при народженні 1- єї дитини. Позивачка вважає, що це один із видів допомоги яку можуть отримувати батьки при народженні дитини, однак це не означає, що така особа не отримує як багатодітна мати інших передбачених законодавством допомог та пільг. У своєму відзиві відповідач вказує, що визнає позовні вимоги частково, а саме стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/10 частки його доходу. При цьому відповідач виходить із того, що нормами чинного законодавства встановлено, що з відповідача можливо стягувати не більше 50% від усіх видів його доходів, однак таке твердження не зовсім відповідає дійсності. Так загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII). Частиною 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Саме тому з врахуванням вимог даної статті у своїй позовній заяві позивачка просить суд стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, гарантованого дитині ч. 3 ст. 184 СК України. Також у відповіді на відзив представник позивача зазначає, що до свого відзиву відповідач не долучив жодних доказів щодо частки свого доходу, яку він витрачає на своїх членів сім`ї, а також те що 1/10 частки його доходу, яку він визнає, не буде менше гарантованого законом 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (це 1598,00грн. у 2025році згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 р. №4059-IX). Враховуючи те, що на даний час син ОСОБА_3 навчається у 3-му класі Надвірнянського ліцею №3, відвідує позашкільні гуртки англійської мови, у зв`язку із чим збільшилися витрати на його утримання та виховання його у школі, тому розмір аліментів в розмірі 1/4 частки, які позивач просить стягувати з ОСОБА_2 повністю буде відповідати інтересам дитини, а тому просить суд в цій частині її позовні вимоги задоволити. Що стосується витрат на правову допомогу, то, враховуючи що судове засідання у справі не проводиться, просить їх стягнути з відповідача в розмірі 2000,00 грн. (за консультацію та складання позовної заяви).

2. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 19.02.2025 суд відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось оскільки розгляд справи здійснюється судом без проведення судового засідання.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що сторони у справі проживали у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2017.

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.09.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 250,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

З акту обстеження, складеного старостою Назавизівського старостинського округу від 16.10.2024 вбачається, що позивачка сама виховує, доглядає сина ОСОБА_3 та проживає з ним в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , долученої відповідачем до відзиву вбачається, що з 11.10.2022 ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 (а.с.32).

У відповідача з ОСОБА_7 народилося двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ), (а.с. 33).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 серії НОМЕР_5 , його батьком записаний ОСОБА_2 . Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2023 відповідач є усиновлювачем вказаної дитини (а.с. 34-36).

З долученої відповідачем до відзиву довідки за № 895 від 05.03.2025 вбачається, що його дружина ОСОБА_7 знаходиться на обліку в департаменті соціальної політики та отримувала допомогу при народженні дитини з серпня місяця 2024 року по січень 2025 року в розмірі по 1720 грн щомісячно, у лютому місяці 2025 року - у сумі 860 грн (а.с.37).

З Витягів з реєстру територіальної громади вбачається, що відповідач разом з дружиною ОСОБА_7 та їх дітьми зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 38-40).

З долученого представником позивача до відповіді на відзив розрахунку зі сплати аліментів за період із 07.06.2018 по 01.05.2023 вбачається, що заборгованість по стягненню аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 станом на 01.05.2023 складала 82 448 грн (а.с. 52).

Також до відповіді на відзив долучено копію повідомлення від 12.02.2020 Івано-Франківського міського ВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) про вчинення кримінального правопорушення, яке було направлено у відділ ГУНП в Івано-Франківській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ухилення від виконання виконавчого листа про стягнення аліментів (а.с. 54).

З супровідного листа, копія якого долучена до відповіді на відзив вбачається, що державним виконавцем Івано-Франківського відділу ДВС направлявся для виконання в ІНФОРМАЦІЯ_8 виконавчий лист за №348/1152/18 від 23.01.2019 року, який видав Надвірнянський районний суд (а.с. 55).

4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження(частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13,і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20,від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилалася, у тому числі на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів у 2018 році у неї погіршилось матеріальне становище, оскільки син навчається у 3-му класі Надвірнянського ліцею № 3, відвідує позашкільні гуртки англійської мови, у зв`язку з чим збільшились витрати на його утримання та виховання. Також, зазначає, що на даний час відповідач а проходить службу в ЗСУ, де отримує грошове забезпечення.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального становища, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України.

Посилаючись на погіршення матеріального становища та вказуючи, що відповідач отримує грошове забезпечення, позивачка не надала доказів на підтвердження цих обставин.

Та обставина, що відповідач проходить службу в ЗСУ визнається сторонами, а тому не підлягає доказуванню.

Проте, до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження витрат, які здійснює позивачка на утримання сина, не додано і доказів про доходи відповідача та їх розмір.

Не зверталась позивачка до суду і з клопотанням про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України.

Розрахунок зі сплати аліментів за період із 07.06.2018 по 01.05.2023 з якого вбачається, що заборгованість по стягненню аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 станом на 01.05.2023 складала 82448 грн, не свідчить про наявність обставин, які можуть слугувати підставою для збільшення розміру аліментів. Крім того, доказів наявності заборгованості відповідача по аліментах на час розгляду справи матеріали справи не містять.

Натомість відповідач надав до матеріалів справи докази зміни свого сімейного стану, а саме щодо одруження та наявності на утриманні ще трьох дітей.

Таким чином доводи позивача про погіршення свого матеріального становища та покращення майнового становища відповідача є припущеннями, а на припущеннях заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів щодо розміру грошового забезпечення відповідача, суд позбавлений можливості встановити чи визначення аліментів у розмірі 1/10 від доходів відповідача матиме наслідком збільшення їх розміру у порівнянні з розміром, який стягується на підставі рішення суду від 20.09.2018, чи навпаки призведе до їх зменшення.

Отже, суд не приймає визнання відповідачем позову в цій частині, оскільки ухвалення рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/10 частки від доходів відповідача може мати наслідком зменшення розміру аліментів, які вже стягуються, що порушуватиме права дитини.

За таких обставин ОСОБА_1 не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни свого матеріального становища або матеріального становища відповідача, ОСОБА_2 , погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, тому її вимоги щодо зміни розміру аліментів не підлягають задоволенню.

До висновків про відмову в задоволенні позову за аналогічних обставин дійшов і Верховний Суд у постановах у справі № 545/3115/19 від 12.01.2022 та№712/6313/21 від 22.08.2022.

5. Висновки суду.

З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору та витрати на правничу допомогу не підлягають до відшкодування відповідачем.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Валігурський Г.Ю.