УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року місто Київ

Справа № 824/152/24

Провадження № 22-вк/824/10/2025

Суддя Київського апеляційного суду Желепа О.В., за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в залі суду цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМАРІ», поданої через представника Ткачука Олександра Вікторовича, про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 22 серпня 2023 року та видачу виконавчого листа в арбітражній справі № 96/2023 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМАРІ» (Україна) до компанії «VERSALA LTD» (Республіка Кіпр) про стягнення передплати за непоставлений товар та витрат з оплати арбітражного збору

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст заяви

19 листопада 2023 року представник ТОВ «Ремарі» - адвокат Ткачук О.В. звернувся до Київського апеляційного суду із вказаною заявою, у якій просив:

1) визнати та надати дозвіл на виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 22 серпня 2023 року у справі №96/2023 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМАРІ» до компанії «VERSALA LTD» про стягнення грошових коштів в сумі 19 385 630,00 доларів США, а також 57 977,03 доларів США витрат з оплати арбітражного збору, а всього 19 443 607,03 доларів США (дев`ятнадцять мільйонів чотириста сорок три тисячі шістсот сім доларів США 03 центи) (далі - рішення МКАС при ТПП України);

2) видати виконавчий лист на примусове виконання рішення МКАС при ТПП України;

3) вирішити питання судових витрат.

Заява мотивована тим, що рішення МКАС при ТПП України не було оскаржене відповідачем та набрало законної сили. При цьому відповідач за рішенням МКАС при ТПП України має майно на території України у вигляді грошових коштів на банківському рахунку, відкритому в AT «Айбокс Банк», а тому рішенням МКАС при ТПП України може бути виконано в примусовому порядку на території України.

Короткий зміст заперечень боржника

Боржник вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити на підставі пункту «а» пункту першого частини першої статті 478 ЦПК України, оскільки одна із сторін в арбітражній угоді, а саме директор заявника, був недієздатним укладати таку угоду.

Заперечення мотивовані тим, що директор не мав права укладати Контракт без згоди Загальних зборів учасників ТОВ «РЕМАРІ», оскільки відповідно до статуту ТОВ «РЕМАРІ» директор може самостійно укладати правочини від імені Товариства на суму до 20?000 грн. Натомість укладений Контракт та відповідне арбітражне застереження стосуються операції на суму 19 385 630,00 доларів США, що в тисячі разів перевищує вартість правочинів, які директор ТОВ «РЕМАРІ» міг учиняти самостійно без отримання рішення Загальних зборів про його укладення.

За таких обставин вважає, що директор ТОВ «РЕМАРІ» не мав достатніх повноважень для укладення Контракту від 27.06.2022 № VL/ULSD-2218, що вказує на невідповідність вчиненого правочину вимогам ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України та його недійсність згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Зауважує, що в ході арбітражного розгляду не досліджувалися установчі документи ТОВ «РЕМАРІ» та не з`ясовувалося, чи мав директор право підписувати Контракт і відповідно, чинність арбітражного застереження.

Інші процесуальні дії учасників справи

13 лютого 2025 року представник заявника - адвокат Ткачук О.В. подав клопотання про долучення нотаріально засвідченого перекладу документів, долучених до Заяви.

Також у змісті клопотання висловлені пояснення на спростування заперечень боржника. Зокрема, зазначено, що як на дату укладення Контракту, так і в період його виконання - єдиним учасником ТОВ «РЕМАРІ» був директор товариства - Фещук В.Л., у зв`язку із чим, укладаючи Контракт від імені Товариства ним була виражена і його воля (погодження) на схвалення умов такого Контракту як учасником Товариства.

Указано, що Контракт підписаний та виконувався обома сторонами та недійсним не визнавався, що в силу презумпції правомірності правочину, не може свідчити про недійсність арбітражного застереження, зафіксованого у Контракті.

13 лютого 2025 року представник заявника - адвокат Ткачук О.В. подав клопотання про долучення оригіналів Контракту № VL/ULSD-2218 від 27.06.2022 та додаткової угоди від 30.09.2022 до Контракту, а також дублікат рішення МКАС при ТПП України.

14 лютого 2025 року представник боржника - Бровко О.М. подав додаткові пояснення, у яких не погодився із доводами заявника в частині того, що ОСОБА_1 виразив свою волю (погодження) на схвалення умов Контракту як учасник товариства, оскільки він діяв як посадова особа ТОВ «РЕМАРІ» - директор, а не як учасник товариства.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні 17 лютого 2025 року оголошено перерву у зв`язку із поданням боржником заяви про скасування рішення МКАС при ТПП України від 22 серпня 2023 року та об`єднання провадження із розглядом цієї Заяви.

У судовому засіданні 03 березня 2025 року представник заявника -Ткачук О.В. заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник боржника - Бровко О.М. проти заяви заперечував, просив відмовити в її задоволенні з підстав, викладених у запереченнях на заяву, а також оскільки дебіторська заборгованість та грошові кошти на банківському рахунку не можуть вважатися майном, що унеможливлює примусове виконання рішення МКАС при ТПП України на території України.

Обставини, встановлені судом

Суд установив, що 27 червня 2022 року між ТОВ «РЕМАРІ» (покупець), та компанією «VERSALA LTD» (продавець) було укладено контракт № VL/ULSD-2218 (далі - Контракт), відповідно до якого продавець - зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець - прийняти та оплатити дизельне пальне з наднизьким вмістом сірки максимум 10РРМ (EN590), код за УКТЗЕД 2710 19 43 00 (товар), відповідно до умов цього контракту.

Зі сторони продавця Контракт підписав ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від 19 травня 2022 року, зі сторони покупця - директор ОСОБА_1 , який діяв на підставі статуту.

Відповідно до пункту 12 (Право та юрисдикція) Контракту усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим контрактом або у зв`язку з ним, у тому числі ті, що стосуються його тлумачення, виконання, порушення, припинення або недійсності, будуть вирішуватися шляхом переговорів. У разі неможливості врегулювання їх дружнім шляхом спори і розбіжності підлягають вирішенню у МКАС при ТПП України відповідно до його регламенту.

Правом, що регулює цей контракт, є матеріальне право України. Арбітражний суд складається з одноосібного арбітра, який призначається стороною-позивачем. Місце проведення засідання арбітражного суду - Київ, Україна. Мова арбітражного розгляду - російська.

Відповідно до підпункту 2 пункту 17 Контракту банківськими реквізитами продавця є JSC «IBOX BANK» (FORMER AGROCOMBANK) із рахунком IBAN UAH: НОМЕР_1 .

На виконання контрактних зобов`язань ТОВ «РЕМАРІ» на підставі попередніх рахунків Продавця у період з 09 серпня 2022 року до 05 вересня 2022 року перерахував на вказаний рахунок продавця передоплату за товар, що підлягав постачанню за Контрактом, загальною сумою 708 905 349,23 гривень, що підтверджується копіями платіжних доручень:

- № 3 від 09 серпня 2022 року на суму 85 557 542,15 грн (2 339 645,00 доларів США за курсом Національного банку України 36,5686 грн) із зазначенням призначення платежу: «Передоплата за пальне згідно з контрактом № VL/ULSD-2218 від 27.06.2022, інвойсу № VL/ULSD-2218/P01 від 28.07.2022 за курсом нацбанку 36,5686»;

- № 4 від 15 серпня 2022 року на суму 91 668 795,16 грн (2 506 762,50 доларів США за курсом Національного банку України 36,5686 грн) із зазначенням призначення платежу: «Передоплата за пальне згідно з контрактом №VL/ULSD-2218 від 27.06.2022, інвойсу № VL/ULSD-2218/P02 від 10.08.2022 за курсом нацбанку 36,5686»;

- № 5 від 19 серпня 2022 року на суму 91 668 795,16 грн (2 506 762,50 доларів США за курсом Національного банку України 36,5686 грн) із зазначенням призначення платежу: «Передоплата за пальне згідно з контрактом №VL/ULSD-2218 від 27.06.2022, інвойсу № VL/ULSD-2218/Р04 від 17.08.2022 за курсом нацбанку 36,5686»;

- № 6 від 23 серпня 2022 року на суму 97 780 048,17 грн (2 673 880,00 доларів США за курсом Національного банку України 36,5686 грн) із зазначенням призначення платежу: «Передоплата за пальне згідно з контрактом №VL/ULSD-2218 від 27.06.2022, інвойсу № VL/ULSD-2218/Р0З від 12.08.2022 за курсом нацбанку 36,5686»;

- № 7 від 25 серпня 2022 року на суму 122 225 060,21 грн (3 342 350,00 доларів США за курсом Національного банку України 36,5686 грн) із зазначенням призначення платежу: «Передоплата за пальне згідно з контрактом №VL/ULSD-2218 від 27.06.2022, інвойсу № VL/ULSD-2218/Р05 від 19.08.2022 за курсом нацбанку 36,5686»;

- № 8 від 29 серпня 2022 року на суму 116 113 807,20 грн (3 175 232,50 доларів США за курсом Національного банку України 36,5686 грн) із зазначенням призначення платежу: «Передоплата за пальне згідно з контрактом №VL/ULSD-2218 від 27.06.2022, інвойсу № VL/ULSD-2218/Р06 від 22.08.2022 за курсом нацбанку 36,5686»;

- № 9 від 05 вересня 2022 року на суму 103 891 301,18 грн (2 840 997,50 доларів США за курсом Національного банку України 36,5686 грн) із зазначенням призначення платежу: «Передоплата за пальне згідно з контрактом №VL/ULSD-2218 від 27.06.2022, інвойсу № VL/ULSD-2218/Р07 від 24.08.2022 за курсом нацбанку 36,5686».

06 лютого 2023 року до МКАС при ТПП України надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМАРІ» (Україна) про стягнення з VERSALA LTD (Республіка Кіпр) 19 385 629,50 доларів США передоплати за непоставлений товар, а також відшкодування витрат з оплати арбітражного збору.

МКАС при ТПП України у складі одноосібного арбітра - Ірини Самойлової рішенням від 22 серпня 2023 року у справі №96/2023 вирішено стягнути Стягнути з VERSALA LTD на користь ТОВ «РЕМАРІ» 19 385 630,00 доларів США передоплати за непоставлений товар, а також 57 977,03 доларів США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього 19 443 607,03 доларів США.

Із ухвали Київського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року (справа № 761/31773/23), вбачається, що ВЕРСАЛА ЛТД є власником акцій АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», у розмірі 6 049 345, що становить 2,737755 % статутного капіталу. Увесь статутний капітал АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» становить 55 240 000 грн.

Із ухвали Господарського суду Львівської області від 29 листопада 2024 року (справа № 914/3681/23, реєстраційний номер рішення 123578335) вбачається, що грошові вимоги Компанії Versala LTD (Версала ЛТД) до Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс - Галичина» визнано частково в сумі 695 006 012,21 грн, з яких: 6 056,00 грн (судовий збір) - перша черга вимог кредиторів; 694 999 956,21 грн. (заборгованість) - четверта черга вимог кредиторів.

Позиція суду першої інстанції

Суд, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, нележані, допустимі й достовірні докази, що містяться в них, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої, третьої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьої цієї статті.

Справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Відповідно до частини третьої статті 475 ЦПК України заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, протягом трьох років з дня прийняття рішення міжнародним комерційним арбітражем.

За приписами частини першої, другої статті 475 ЦПК України питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача відповідно до цієї глави, якщо боржник має місце проживання (перебування) або місцезнаходження на території України. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом, якщо на території України знаходиться майно боржника.

Суд установив, що в боржника є частка в статутного капіталі АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», яка в грошовому еквіваленті становить 1 512 335,86 грн (із розрахунку 55 240 000 грн * 2,737755 %), а також є право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс - Галичина» в розмірі 695 006 012,21 грн.

Суд відхиляє доводи боржника в частині того, що право вимоги (дебіторська заборгованість) не може вважатися майном з огляду на таке.

За приписами статті 190 ЦК України до складу майна входять окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Отже, право вимоги особи до боржника є різновидом майна такої особи.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц.

Відповідно до статті третьої Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (далі - Конвенція) кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення обов`язковими і приводить їх до виконання згідно з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання та приведення до виконання цих рішень, на умовах, викладених у нижченаведених статтях. До визнання та приведення до виконання арбітражних рішень, до яких застосовується ця Конвенція, не повинні застосовуватися істотно більш обтяжливі умови або більш високі мита чи збори, ніж ті, які існують для визнання та приведення до виконання внутрішніх рішень.

Відповідно до частини першої статті 482 ЦПК України надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими цією статтею.

Відповідно статті 478 ЦПК України суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що:

а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або

б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або

ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що:

а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або

б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Аналогічні по суті підстави для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу передбачені у статті п`ятій Конвенції, частині першій статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

У постановах Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі № 796/35/2018, від 17 квітня 2019 року в справі № 761/41709/17 зроблено висновок про те, що «вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви».

Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача (див. постанову Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року у справі № 6-39цс14).

Суд відхиляє доводи боржника в частині того, що директор ТОВ «РЕМАРІ» не мав достатніх повноважень для укладення Контракту, у якому міститься арбітражне застереження, з підстав того, що він не отримав згоди Загальних зборів учасників ТОВ «РЕМАРІ» на вчинення правочину понад 20 000 грн, з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 179, частини першої статті 181 ГК України господарські договори укладаються за правилами та в порядку, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За приписами частин другої, третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі статтею 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, а також яка є членом колегіального виконавчого органу юридичної особи, з моменту її вступу на посаду набуває обов`язків щодо такої юридичної особи, зокрема зобов`язана діяти виключно в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, у межах повноважень, наданих статутом юридичної особи і законодавством, і у спосіб, який, на її добросовісне переконання, сприятиме досягненню мети діяльності юридичної особи, у тому числі уникаючи конфлікту інтересів. Члени наглядової ради або ради директорів юридичної особи мають такі самі обов`язки щодо відповідної юридичної особи та повинні діяти в інтересах цієї юридичної особи та всіх її власників (акціонерів, учасників). У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, якщо юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

За приписами частини першої статті 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» законом або статутом товариства може встановлюватися особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини). Рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства. Рішення про надання згоди на вчинення інших значних правочинів, крім зазначених у частині другій цієї статті, приймаються загальними збори учасників, якщо інше не встановлено статутом товариства. Посадові особи товариства, винні у порушенні порядку вчинення значних правочинів, солідарно відповідають за збитки, заподіяні товариству.

Пунктом 8.2. Статуту ТОВ «РЕМАРІ» передбачено, що до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства віднесено вирішення питання зокрема:

- укладення угод дарування, зовнішньоекономічних угод, кредитних угод, угод оренди та безкоштовного користування майном Товариства, угод про надання гарантій і порук, прийняття рішень щодо укладення інших угод Товариства на суму понад 20 000,00 грн.

За приписом 8.6. Статуту ТОВ «РЕМАРІ» до компетенції Директора Товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства. Для реалізації своїх повноважень Директор Товариства має право:

- самостійно укладати договори, угоди та інші правочини від імені Товариства, за виключенням тих, прийняття рішень щодо укладення яких віднесено до компетенції Загальних зборів Учасників;

- розпоряджатись майном, балансова вартість якого не перевищує 20 000,00 грн, за винятком майна, розпорядження яким віднесено до виключної компетенції Загальних зборів Учасників: приймати рішення щодо укладення правочинів - договорів / угод Товариством за виключенням тих, прийняття рішень щодо укладення яких віднесено до виключної компетенції Загальних зборів Учасників.

Як вбачається зі статуту ТОВ «РЕМАРІ» його єдиним учасником був ОСОБА_1 , який і підписав Контракт від імені ТОВ «РЕМАРІ».

Суд зауважує, що варто враховувати юридичну специфіку одноособової участі в товаристві з обмеженою відповідальністю, яка унеможливлює будь-який «конфлікт волі» між товариством та його єдиним учасником.

Отже, якщо єдиний учасник товариства самостійно підписує певний правочин від імені товариства (зокрема, в статусі директора або іншої уповноваженої особи), він тим самим уже реалізує свою волю як «загальні збори» та як уповноважена особа товариства. Вимога окремого «рішення» загальних зборів у формальному вигляді втрачає сенс, адже учасник і є той самий орган, який мав би ухвалити це рішення. Тлумачення, за яким відсутність формалізованого рішення є підставою вважати, що повноваження на вчинення правочину не надані, фактично зводиться до абсурдного твердження: нібито одна й та сама фізична особа може суперечити сама собі у праві виражати й реалізовувати волю товариства.

Стаття 241 ЦК України прямо встановлює, що навіть якщо правочин вчинений із перевищенням повноважень, він може бути схвалений особою, яку представляють, у тому числі шляхом фактичного виконання або вчинення дій, що свідчать про прийняття такого правочину до виконання. Тож навіть за найсуворішого тлумачення, коли директор (який водночас єдиний учасник) формально не оформив письмове рішення про схвалення певного контракту, проте фактично розпочав його виконання, що встановлено в цій справі, це свідчить про волю товариства та належне схвалення правочину.

Таким чином, відсутність окремого письмового рішення учасника, який уособлює собою загальні збори, не може визнаватися доказом відсутності повноважень на укладення правочину. Вважати інакше означало б ігнорувати цілісну логіку законодавчого регулювання, згідно з якою єдина особа виступає одночасно і в ролі учасника, і в ролі органу управління, і не може перебувати у «внутрішньому» конфлікті волі сама з собою.

Суд також звертає увагу, що наслідком порушення порядку вчинення значних правочинів є лише солідарна відповідальність особи за збитки, заподіяні товариству, а не недійсність такого правочину, правомірність якого презюмується згідно зі статтею 204 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Із цих же підстав відхиляються доводи боржника про те, що ОСОБА_1 діяв як посадова особа товариства (директор), а не як учасник товариства.

З матеріалів справи не вбачається наявності інших обставин, які могли б слугувати підставою для безумовної відмови у задоволенні заяви відповідно до статті 478 ЦПК України.

Спір, у якому прийнято рішення, міг бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

У пункті 4.3. постанови Верховного Суду від 03 березня 2020 року в справі № 920/241/19 зроблено висновок, що «арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди.

Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958) закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина 1 статті ІІ Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав.

Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ.

Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу.

Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди.

За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди)».

Визнання та виконання цього арбітражного рішення не буде суперечити публічному порядку України.

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу, стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо.

Публічний порядок як перешкода для виконання арбітражного рішення пов`язується з визначенням публічного порядку, який необхідно розуміти як сукупність визнаних державою принципів і правил, які можуть перешкоджати визнанню та виконанню арбітражних рішень, винесених міжнародним комерційним арбітражем, якщо визнання та виконання призведе до порушення цих принципів або у процесуальному плані, або в частині змісту самого рішення. Публічний порядок будь-якої країни включає, зокрема, правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок).

У постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року в справі № 761/39565/17 зроблено висновок про те, що «застереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення, є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього.

Застереження про публічний порядок у міжнародному праві не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо в результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави.

Під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів. У той же час необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням рішення і може, у випадку свавільного застосування, носити характер штучного нормативного бар`єру, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших державах.

Відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення може порушувати гарантії, передбачені частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме непропорційне втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд установив, що ТОВ «РЕМАРІ» звернулася із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті України від 22 серпня 2023 року у справі № 96/2023 у межах встановленого законом строку, заявник до заяви долучив документи у відповідності до переліку, визначеного статтею 476 ЦПК України, на час звернення до суду із заявою рішення Міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті України від 22 серпня 2023 року у справі № 96/2023 вступило в законну силу, було остаточним для сторін та підлягало виконанню, арбітражне рішення ухвалене у спорі, який виник на підставі укладеного між сторонами контракту, його вирішення передбачено арбітражною угодою та постановлено в межах компетенції арбітражу, арбітражне рішення не суперечить публічному порядку України, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні заяви про визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу та надання дозволу на його виконання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті України від 22 серпня 2023 року у справі № 96/2023 та видачу виконавчого листа.

Судові витрати

Відповідно до приписів частини першої статті 141 ЦПК України з боржника компанії Versala LTD на користь заявника ТОВ «РЕМАРІ» підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання заяви в розмірі 1 514 грн (том 1 а. с. 63).

Керуючись статтями 23, 474, 479 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМАРІ», подану через представника - Ткачука Олександра Вікторовича, про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 22 серпня 2023 року та видачу виконавчого листа в арбітражній справі № 96/2023 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМАРІ» (Україна) до компанії «VERSALA LTD» (Республіка Кіпр) про стягнення передоплати за непоставлений товар та витрат з оплати арбітражного збору - задовольнити.

Визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 22 серпня 2023 року в арбітражній справі № 96/2023.

Видати виконавчий лист на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті України від 22 серпня 2023 року в арбітражній справі № 96/2023, яким визначено:

«Стягнути з VERSALA LTD (Archiepiskopou Leontiou & Lefkosias, 254, Business Suite No 7, flat/office 19-21, Katholiki, 3020, Limassol, Cyprus) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМАРІ» (Україна, 58018, м. Чернівці, провулок Складський, будинок 4Ц; ідентифікаційний код 44136127) 19 385 630,00 доларів США передоплати за непоставлений товар, а також 57 977,03 доларів США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього 19 443 607,03 доларів США (дев`ятнадцять мільйонів чотириста сорок три тисячі шістсот сім доларів США 03 центи)».

Стягнути з VERSALA LTDна користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМАРІ» судовий збір за подання заяви в розмірі 1 514,00 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повна ухвала складена 12 березня 2025 року.

Суддя Желепа О.В.