Справа № 138/3538/24
Провадження №:2/138/222/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, у складі:

головуючого судді Київської Т.Б.,

за участю: секретаря Бугера І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» про визнання недійсними умов договору про надання споживчого кредиту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, зокрема, що між «ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем 20.01.2022 укладено договір № 2839227 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 26.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладений договір факторингу № 27072023. Відповідно до умов даного договору факторингу відбулося відступлення права вимоги в тому числі і за кредитним договором № 2839227 від 20.01.2022, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем, що підтверджується витягом із реєстру прав вимог № 1 від 26.07.2023. Відповідно до п.1.4. кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,99% на день, яка діє протягом строку кредиту, вказаного в п.1.3. кредитного договору. Відповідно до п.1.5.1. кредитного договору, реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою становить 13 497,73 % річних. Відповідно до п.6.4. договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф: у розмірі 15% від суми кредиту, що становить 1 560,00 гривень, на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 1.1% від суми кредиту, що становить 114,40 гривень, починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен факт такого порушення, тобто за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. Позивач не погоджується із такими умовами кредитного договору та просить суд визнати недійсними умови кредитного договору щодо нарахування надмірних відсотків та стягнення комісій та штрафних санкцій. Позивач не заперечує що між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 20.01.2022 укладено договір № 2839227 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному виді. Разом з тим, умови кредитного договору про реальну процентну ставку в розмірі 13 497,73%, тобто у розмірі 36,98 % за кожен день прострочення, а також процентної ставки у розмірі 1,99% в день, що становить 726,35 % річних відповідно, що перевищує тіло кредиту майже в 7 раз, є несправедливим в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить загальним засадам цивільного законодавства, таким як справедливість, добросовісність та розумність, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, та підлягають визнанню недійними. Крім того, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення, дія карантину тривала до 30.06.2023, включно. Таким чином, умови кредитного договору викладені в п. 6.4 договору про те, що позивач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 15% від суми кредиту на 4-й день та 1.1% від суми кредиту починаючи з 5 (п`ятого) дня підлягають визнанню недійними. Також, Закон №3498-ІХ в частині норми ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» фактично пом`якшує відповідальність фізичної особи (зменшення розміру процентної ставки за Кредитним договором), то відповідно вказаний Закон №3498-ІХ в даному разі має зворотну дію в часі і позивач має право на застосування вказаних положень законодавства щодо визнання п.1.4. та п.1.5. кредитного договору недійсними.

Враховуючи викладене вище, просить суд визнати недійними умови договору № 2839227 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.01.2022 щодо встановлення процентної ставки у розмірі 1,99% в день, що становить 726,35 % річних відповідно та реальної річної ставки в розмірі 13 497,73 % річних, що становить 36,98 % в день, викладені в п.1.4 та п.1.5 договору, а також визнати недійсними умови договору № 2839227 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.01.2022 щодо нарахування споживачу штрафних санкцій у вигляді 15% від суми кредиту на 4-й день та 1.1% від суми кредиту починаючи з 5 (п`ятого) дня, викладені в п.6.4 договору.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.12.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

06.02.2025 до суду надійшов відзив на позов ТОВ «Лінеура Україна», який мотивований тим, зокрема, що позивачу перед укладенням договору було надана уся необхідна та достовірна переддоговірна інформація, зокрема, що передбачена ЗУ «Про споживче кредитування». Крім того, перед підписанням кредитного договору в ІТС Товариства клієнт підтвердила своє ознайомлення з інформацією про розмір процентної ставки та порядок нарахування і сплати процентів, розмір штрафних санкцій за невиконання договору, вартість кредиту, строк кредиту та згоду з умовами договору, шляхом проставляння відповідної відмітки в чек-боксі та натискання клавіши, що відповідає приписам п.6 ст.3 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та Правилам надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА. Без зазначеної дії технічно не можливо перейти до наступного етапу підписання електронного договору ( додатком до відзиву). На Сайті працює кредитний калькулятор, за допомогою якого клієнт розраховує платежі по кредиту, суми переплати, реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту. Основні умови кредитування, розмір процентної ставки, інформація щодо орієнтовної процентної ставки та вартості кредиту також містяться в паспорті споживчого кредиту, який позивачка підписала шляхом використанням - одноразового ідентифікатора (H021), що отриманий ним на фінансовий телефонний номер, зазначений у анкеті клієнта +380 67 281 4175, 20.01.2022 о 20 годині 46 хвилині 53 секунд перед укладенням договору. Cторонами погоджено та позивачем підтверджено, що йому було роз`яснено, що саме визначено в п.п 1.5.1. - 1.6.2. договору з якими позивач погодився. Звернувшись до Товариства із заявою про отримання кредиту, позивач був обізнаний про встановлені у Товаристві умови кредитування. Позивач також не скористався своїм правом відмовитись від договору, що передбачене п.5.3. договору, та не повернула кошти кредиту, а натомість використала їх на власні потреби. Крім того, Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII не містить прямої вказівки про надання його нормам зворотної дії в часі, а отже його дія не розповсюджується на період до набрання ним чинності. Зважаючи на викладене, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

07.02.2025 до суду надійшов відзив на позов ТОВ «УМ Факторинг», який мотивований тим, зокрема, що п.1.4. та п.1.5. договору містять в собі розмір процентів. Укладений між позивачем та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договір за своєю природою є кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто умови, які хоче позивач визнати недійсними, є істотними умовами договору без яких він не може вважатися кредитним. Основним видом діяльності ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» є КВЄД 64.92 Інші види кредитування, а не благодійна діяльність, бо у випадку визнання цих пунктів договору недійсними цей правочин набуває ознак договору благодійного внеску. Стосовно визнання недійсним п.6.4. договору, то хочемо зауважити, що даний пункт відповідно до п.п. 18 і 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України є й так під мораторієм застосування. Крім того, саме по собі перевищення розміру процентів над розміром тіла кредиту, які є складовими частинами плати за користування кредитом, не може беззаперечно свідчити про дисбаланс у договірних відносинах між позивачем як споживачем та банком (фінансовою установою). Також, відповідно до статті 15 Закону України "Про споживче кредитування" позивач мала право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Вказане право позивача на відмову від договору також дублюється у пункті 5.3. договору. Разом з тим, позивач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталася до первісного кредитора й відповідно до відповідача-2 за додатковим роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом. Зважаючи на викладене, твердження позивача про те, що деякі пункті договору є недійсними, не відповідає обставинам справи. Відповідно до пункті 9.9 договору №2839227 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.01.2022, підписаного позивачем, прямо зазначено, що позичальник підтверджує, що перед укладенням цього договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч.1,2 ст.12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та розміщена на Веб-Сайті, за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування. Також вона ознайомлена з усіма Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Лінеура Україна", розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №67-ОД від 14.06.2021, повністю розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Тобто, розуміючи наслідки отримання кредиту позивач підписала кредитний договір на запропонованих їй умовах, отримала кредитні кошти, а сплачувати проценти за користування чужими коштами не бажає. При цьому, не бажання виконувати умови підписаного самою ж позивачкою договору не є підставою визнавати такий правочин повністю або в частинах недійсним. Позивач була належним чином ознайомлена та погодилася із умовами надання кредиту та 20.01.2022 уклала з ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого є ТОВ «УМ Факторинг», кредитний договір, який містить умови надання кредиту, визначені у паспорті споживчого кредиту, що підтверджується електронний підписом позивача як на паспорті споживчого кредиту так і на кредитному договорі. Позивач на момент укладення кредитного договору не зверталася до товариства із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про те, що вона погодилася зі всіма умовами договору. Після підписання кредитного договору позивач мала передбачену законом можливість протягом тривалого строку детально оцінити його умови та в разі необхідності протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору відмовитися від кредитного договору, однак, вказаною можливістю на власний розсуд не скористалася і виконувала умови договору, не маючи при цьому заперечень до позикодавця. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що позивач володіючи всім об`ємом дієздатності розуміючі умови кредитного договору, відсотків зі сплати за користування кредитом, інші умови кредиту підписала, як сам договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2839227 від 20.01.2022 так й паспорт споживчого кредиту. Яким чином надаючи кредит під проценти, розмір яких не був прихований, не збільшений, й відсотки за яким були нараховані згідно розумності (факт/факт) первісний кредитор міг завдати шкоди позивачу або де існує в оспорюваному договорі дисбаланс прав та обов`язків, відповідач не розуміє й позовна заява не містить таких обґрунтувань чи посилань чи якихось доказів цього. Первісний кредитор мав обов`язок надати кредит (що він і зробив) та має право на отримання тіла кредиту та відсотків відповідно до умов договору, позивач же мала право отримати кредитні кошти на умовах кредитного договору та мала обов`язок повернути тіло кредита та відсотки. Відповідач зазначає, що на підставі невиконання позивачем в даній справі умов оспорюваного нею кредитного договору №2839227 від 20.01.2022 відповідачем-2 було подано до позивача позов про стягнення заборгованості за договором. Даний позов був розглянутий Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області у справі №138/261/24. Відповідно до рішення суду по справі №138/261/24, яке було залишене в силі постановою Вінницького апеляційного суду, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2839227 від 20.01.2022 задоволено повністю. Тобто позивач не бажаючи виконувати рішення суду про стягненню з неї заборгованості за оспорюваним кредитним договором, намагається дати переоцінку доказам та судовим висновкам, які були наведені по справі №138/261/24 й уникнути свого обов`язку виконати, як умови кредитного договору по поверненню тіла кредиту та процентів за користування кредитом так й судових рішень. Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

10.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив ТОВ «Лінеура Україна», яка мотивована тим, зокрема, що відповідачем пропущено строк на подання відзиву на позов, а тому просив залишити його без розгляду. Разом з тим, по суті відзиву зазначив, що відповідно до Паспорту споживчого кредиту загальні витрати за кредитом становлять 72 642,96 грн. Враховуючи суму кредиту в розмірі 10 400,00 грн., то витрати за кредитним договором перевищують суму отриманого кредиту майже в 7 (сім) разів, що відповідно є непропорційно великою сумою компенсації у зв`язку з несправедливими умовами договору. У Кредитному договорі наявні несправедливі умови у вигляді встановлення розміру процентів на рівні процентної ставки у розмірі 1,99% в день, що становить 726,35 % річних відповідно та реальною річною процентною ставкою в розмірі 13 497,73 % річних, що становить 36,98 % в день. Встановлений розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором. Тому, враховуючи викладене, умови кредитного договору про реальну процентну ставку в розмірі 13 497,73 % річних, тобто у розмірі 36,98 % за кожен день прострочення, а також процентної ставки у розмірі 1,99% в день, що становить 726,35 % річних відповідно, що перевищує тіло кредиту майже в 7 раз, є несправедливим в контексті ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність. Твердження відповідача-1 відносно нібито нарахування штрафних санкцій відповідає вимогам законодавства абсолютно не відповідає дійсності, оскільки вони напряму суперечать чинному законодавству. Пунктом 6.4. кредитного договору визначено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу Товариства сплатити Товариству штраф: 6.4.1. у розмірі 15% від суми кредиту, що становить 1 560,00 гривень, на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання; та 6.4.2 у розмірі 1.1% від суми кредиту, що становить 114,40 гривень, починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен факт такого порушення, тобто за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. Твердження відповідача-1 відносно того, що нібито нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами не здійснювалось, не заслуговує на увагу. В даному випадку не ставиться питання щодо нарахування та/або не нарахування вказаних штрафних санкцій, оскільки позивачем оскаржується саме незаконність вказаних пунктів в кредитному договорі, і враховуючи звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення, то п. 6.4 кредитного договору підлягають визнанню недійсними. Так, можливо наразі відповідач-1 і не нараховує позивачу штрафні санкції, але сам факт наявності у кредитному договорі пункту про можливість нарахування штрафних санкцій надає відповідачу право нараховувати такі штрафні санкції і таке нарахування може розпочатися у будь-який момент.

10.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив ТОВ «УМ Факторинг», зміст якої аналогічний вказаній вище.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.02.2025 задоволено клопотання відповідачем про поновлення строку на подання відзиву на позов та прийнято відзиви на позов. Також постановлено розгляд справи проводити з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі.

17.02.2025 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив ТОВ «УМ Факторинг», які мотивовані тим, зокрема, що Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спору, що виникли з кредитних правовідносин, лише у тому випадку, якщо основою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типових процентних ставках, валютних скидках і так далі, передуючих укладенню договору. Основою ж даної справи не є порушення з боку відповідачів надання інформації про умови кредиту позивачу. Розмір процентів за користування кредитом був чітко прописаний, як у кредитному договорі (п.1.5. - 1.6. Договору) так і в паспорті споживчого кредиту (Розділ 4). Позивач був обізнаний про розмір процентів за кредитом та про загальні його витрати за користування кредитними коштами, підтвердженням чому було підписання самого кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Пункти 1.4. та 1.5. договору містять в собі розмір процентів за користування кредитом, а не є відповідальністю за невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Пунктом 6.4. передбачає відповідальність позичальника у вигляді штрафу, але розмір якого, відповідно до п.6.5. кредитного договору обмежений граничним розміром, передбаченим Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування»: сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Намагання позивача підмінити поняття проценти за користування кредитом з відповідальністю за невиконання умов кредитного договору є спробою ввести суд в оману та суперечить обставинам справи. Таким чином кредитний договір не містить умов договору, які б не відповідали нормам законодавства України, в тому числі й Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи зазначене відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не мають бути задоволені судом.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Позов підтримав.

Представник відповідача ТОВ «Лінеура Україна» в судове засідання не з`явився. Про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та належним чином.

Представник відповідача ТОВ «УМ Факторинг» в судове засідання не з`явився. Про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали справи, відзиви на позов, відповіді на відзив, заперечення на відзив на позов, суд дійшов такого висновку.

Встановлено, що 20.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем було укладено договір №2839227 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов вказаного договору товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит у розмірі 10400,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.2 кредитного договору). Строк кредиту 351 день, що може бути змінений (у бік зменшення), в порядку та на умовах, визначених в п.4.2.кредитного договору (п. 1.3. кредитного договору). Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.3. цього договору (п. 1.4. кредитного договору). Пунктом 1.4.1. кредитного договору встановлена знижена процентна ставка, що становить 0,8% в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо клієнт до 16.02.2022 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою, у випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для клієнта лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором. Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

У п. 9.9. кредитного договору № 2839227 від 20.01.2022, підписаного позивачем, зазначено, що вона як позичальник підтвердила, що перед укладенням цього договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в частинах 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті, за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», а також вона ознайомлена з усіма умовами Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛінеураУкраїна», розміщені на веб-сайті та затверджені наказом № 67-ОД від 14 червня 2021 року, повністю розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

У п. 10 «Реквізити сторін» кредитного договору № 2839227 від 20.01.2022 зазначено, що він підписаний позивачем електронним підписом (номер пароля Н021).

Факт укладення вказаного вище договору кредиту та отримання кредитних коштів у розмірі 10400,00 грн., жодною із сторін спору не заперечувався.

З паспорта споживчого кредиту також вбачається, що споживач підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування, а саме, що у випадку кредитування на суму 10400,00 грн стандартна процентна ставка становить 726,35% річних (або 1,99% в день), знижена процентна ставка (застосовується з дати видачі кредиту до 16.02.2022, якщо споживачем виконані умови для отримання знижки, зокрема, до вказаного строку (включно) + 3 дні здійснена сплата першого платежу з оплати процентів, згідно графіку платежів або здійснено часткове дострокове повернення кредиту, і становить 290,54 % річних (або 0,8% в день). В паспорті споживчого кредиту вказаний порядок повернення кредиту, вказаний паспорт споживчого кредиту підписаний позивачем електронним підписом Н021.

Як слідує зі змісту оспорюваного позивачем кредитного договору № 2839227 від 20.01.2022, у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, а саме: зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позивач як позичальник за кредитним договором погодилася на укладення договору саме такого змісту та на визначених у ньому умовах, про що свідчить підписання договору позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

26 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладений договір факторингу № 27072023, згідно з умовами якого право вимоги за кредитним договором № 2839227 від 20.01.2022 перейшло до ТОВ «УМ Факторинг».

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Отже, судовому захисту підлягають лише порушене, невизнане або оспорюване право особи, а також її законний інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

У ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналіз ст. 18 зазначеного Закону дає підстави для висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. За ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4).

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16.

Крім того, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

У Законі України «Про захист прав споживачів» також містяться положення відповідно до яких споживач має право відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголосила на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц міститься висновок, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Разом з тим, позивач всупереч ст. 81 ЦПК України не довела обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №2839227 від 20.01.2022 вимогам законодавства та несправедливість його умов, зважаючи на таке.

Позивач була належним чином ознайомлена та погодилася із умовами надання кредиту та 20.01.2022 уклала з ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого є ТОВ «УМ Факторинг», кредитний договір, який містить умови надання кредиту, визначені у паспорті споживчого кредиту, що підтверджується електронний підписом позивача як на паспорті споживчого кредиту так і на кредитному договорі. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач на момент укладення кредитного договору зверталася до товариства із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про те, що вона погодилася зі всіма умовами договору. Після підписання кредитного договору позивач мала передбачену законом можливість протягом тривалого строку детально оцінити його умови та в разі необхідності протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору відмовитися від кредитного договору, однак, вказаною можливістю на власний розсуд не скористалася і виконувала умови його умови, не маючи при цьому заперечень до позикодавця.

Також, відповідач у своєму відзиві на позов заперечуючи проти вимог позову про визнання недійсними умов договору № 2839227 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.01.2022 щодо нарахування споживачу штрафних санкцій у вигляді 15% від суми кредиту на 4-й день та 1.1% від суми кредиту починаючи з 5 (п`ятого) дня, викладені в п.6.4 договору, зазначив, що жодних штрафних санкцій ним нараховано не було та прердставник позивача дану обставину у своїх запереченнях визнав, однак зазначив, що така обставина може настати у майбутньому. Разом з тим, судове рішення не може грунтуватись на припущеннях і воно повино вирішувати наявний спір про невизнане, оспорюване або порушене право, а не те про яке лише є припущення, що воно може виникнути у майбутньому.

Крім того, як слідує з Єдиного державного реєстру судових рішень у провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області перебувала цивільна справа №138/261/24 за позовом ТОВ «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2839227 та рішенням суду від 01.04.2024 позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі і постановою Вінницького апеляційного суду від 11.11.2024 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Тобто, заборгованість за кредитним договором №2839227 вже стягнута з позивача на користь ТОВ "УМ Факторинг".

Твердження сторони позивача про те, що встановлення у кредитному договорі процентної ставки у розмірі 1,99% в день, зазначеної у пунктах 1.4. та 1.4.1. кредитного договору, є несправедливим у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує принцип добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, суд до уваги не приймає, оскільки зазначений розмір відсоткової ставки сторони погодили у договорі, що цілком узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №623/2936/19.

Позикодавець у паспорті споживчого кредиту та у кредитному договорі повідомив позичальника, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною та зниженою процентною ставками за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) складатиме 83042,99 коп., реальна річна процентна ставка як за стандартною, так і за зниженою ставкою становить 13497,73% річних. Враховуючи викладене, позивач була обізнана із загальними витратами, які вона буде нести у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема, її повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які позичальник зобов`язана буде повернути разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою у кредит.

Разом з тим, позивач не надала належних і допустимих доказів на доведення обставин щодо несправедливості умов кредитного договору 2839227 від 20.01.2022 , а також існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, а тому суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову у даному випадку відсутні.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 7 вказаної вище статті передбачено, що якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач за подання даного позову була звільнена від сплати судового збору та вимоги позову залишено судом без задоволення, судовий збір за дві вимоги не майнового характеру, у розмірі 2422,40 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановлено КМУ.

На підставі викладеного та керуючись ст.509, 526, 527, 530, 610, 611, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про електронну комерцію», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.4,12,13,76,77,78,81,259,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» про визнання недійсними умов договору про надання споживчого кредиту відмовити.

Судові витрати у виді судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», , місцезнаходження: вул.Дніпровська Набережна, 25, приміщення 318, м.Київ, 02081.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», Код , місцезнаходження: вул. Ризька, 73-Г офіс 7/1, м. Київ, 04060.

Суддя: Т.Б.Київська