ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/179/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Максимова Миколи Ігоровича на рішення Київського районного суду м.Харкова від 11 червня 2024 року, по справі №953/10007/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати за нею:

- право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м.;

- право власності на частину легкового автомобілю марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

- припинити її право власності на частину легкового автомобілю марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову компенсацію в розмірі 108 610 (сто вісім тисяч шістсот десять) гривень, що дорівнює половини середньо ринкової вартості легкового автомобіля марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

- визнати її особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м.

- стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правову допомогу у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову покликалася на те, що сторони з 30.07.1999 року перебували у спільному шлюбі. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_3 та ОСОБА_3 відповідно. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.08.2021 року їх шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають трьох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до судового наказу Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2022 року у справі № 760/27436/21 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.10.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначає, що в період шлюбу сторони набули наступне майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме:

1.Квартиру АДРЕСА_1 . Підстава набуття права власності Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.08.2015 року, індексний номер: 42037127;

2.Автомобіль марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, рік випуску: 2009, номерний знак НОМЕР_1 . Підстава набуття права власності Договір купівлі-продажу № 149 від 30.06.2009 року.

Квартиру АДРЕСА_2 , позивачка вважає її особистою приватною власністю з огляду на те, що її батько, ОСОБА_7 у 2003 році уклав договір пайової участі у будівництві із ТОВ «ЛІК-ХСУ» відповідно до умов якого ТОВ «ЛіК-ХСУ» взяло на себе зобов`язання виконати весь обсяг необхідних будівельно-монтажних робіт по будівництву квартири АДРЕСА_3 . Точну дату укладення договору позивачка повідомити не може через те, що в неї відсутній оригінал. Посилається на те, що відповідач протиправно заволодів ним і на час розгляду справи не повернув його позивачці.

Також позивачка вказала, що пайовий внесок в розмірі 60 457 грн. за вказаним договором повністю сплатив її батько.

Позивачка ОСОБА_1 також зазначила, що 17.11.2005 року між нею та ТОВ «ЛіК-ХСУ» було укладено договір № 121, предметом якого є виконання ТОВ «ЛіК-ХСУ» для позивачки будівельно-монтажних робіт по будівництву квартири АДРЕСА_3 з подальшою передачею квартири по акту приймання-передачі. 23.07.2007 року на підставі цього договору ТОВ «ЛіК-ХСУ» передало, а ОСОБА_1 прийняла квартиру АДРЕСА_3 .

Після чого 18.01.2008 року на підставі розпорядження голови Київської районної ради м. Харкова № 1633 позивачці було видано свідоцтво про право власності на 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_4 та проведено в подальшому реєстрацію права власності на цю квартиру за позивачкою.

Позивачка вказала, що квартира АДРЕСА_4 фактично подарована їй батьком ОСОБА_7 , тому вищезазначена квартиру є особистою приватною власністю позивачки і поділу як спільна сумісна власність подружжя не підлягає.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним:

- право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м.;

- право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м.

- право власності на частину легкового автомобілю марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_1 :

- право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м.;

- право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м.

- право власності на частину легкового автомобілю марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

- стягнути на користь Позивача за зустрічною позовною заявою витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що дійсно сторони з 30 липня 1999 року по 02 серпня 2021 року перебували у спільному шлюбі.

За час шлюбу Позивач за зустрічною позовною заявою та Відповідач за зустрічною позовною заявою придбали вищевказане спірне майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя: дві квартири та легковий автомобіль.

Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу сказаного спірного майна, що було придбано під час перебування у шлюбі, та внаслідок цього належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності.

Вказав, що за взаємною згодою право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м. та на легковий автомобіль марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , а право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м. - за ОСОБА_1 .

Позивач за зустрічним позовом вважає, що жодних підстав для визнання квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м. особистою приватною власністю ОСОБА_1 немає, оскільки вона була придбана подружжям під час перебування у шлюбі та за спільні кошти, а тому вона підлягає поділу між ними в рівних частинах.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково.

Визнано в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 :

- право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м.;

- припинено право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 на частину легкового автомобілю марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 108 610 (сто вісім тисяч шістсот десять) гривень, що дорівнює половини середньо ринкової вартості легкового автомобіля марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 396, 30 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради (п/р НОМЕР_3 , банк АТ "СЕНС БАНК" у м.Києві, МФО 300346, 61003 Харківська область місто Харків майдан Павлівський, буд. 4, код за , ІПН 93) витрати за надання копій з матеріалів інвентаризаційної справи у розмірі 337 (триста тридцять сім) грн. 10 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 :

- право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м.;

-право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 396,10 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 :

- право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Максимов М.І. посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про визнання особистою приватною власністю позивачки ОСОБА_1 вищевказаної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м.; в частині задоволення позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за ним право власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м. та визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м; в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в розмірі 5396, 30 грн. та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 (десять) тисяч гривень.

2. Визнати особистою приватною власністю позивачки ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м.

3. У задоволенні зустрічних позовних вимог відповідача ОСОБА_2 про визнання за ним право власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м. та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м. - відмовити у повному обсязі.

4. Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати: сплачений судовий збір у суді першої інстанції та при поданні апеляційної скарги у повному обсязі;

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.

Скарга мотивована тим, що о квартира АДРЕСА_2 , є особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Відповідач не надав суду першої інстанції жодного доказу на підтвердження того, що він спільними коштами або ж спільною працею брав участь у придбанні квартири АДРЕСА_2

Викладені позивачем доводи були підтверджені належним чином доказами, які було подано до суду першої інстанції. Проте суд першої інстанції не звернув уваги на наведене та не з`ясував всіх обставин, за яких спірну квартиру було набуто у власність на момент існування шлюбних відносин подружжя. Зазначені обставини суд першої інстанції помилково не встановлював і при розгляді справи не врахував.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін та відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які стосуються лише спірної квартири АДРЕСА_2 , і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд своє рішення мотивував наступним.

При перевірці аргументів позивача щодо визнання особистої приватної власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що зазначена квартира фактично подарована їй її батьком, та що між нею та батьком було укладено будь-який письмовий договір на підтвердження набуття позивачкою права власності або відступлення права вимоги.

Також не доведені аргументи позивачки про те, що відповідач як чоловік не брав участі у набутті цього майна ані коштами, ані спільною працею.

Отже, при розгляді даної справи ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів обставин, що мають істотне значення, які дають право суду визнати особистою приватною власністю за ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 .

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання особистою приватною власністю за ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 .

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 статті 71 СК України).

Суд вважає необхідним частково задовольнити первісний позов ОСОБА_1 , а саме визнати за ОСОБА_1 : право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м.; припинити право власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на частину легкового автомобілю марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову компенсацію в розмірі 108 610 грн., що дорівнює половини середньо ринкової вартості легкового автомобіля марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

В частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання особистою приватною власністю за ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 , суд відмовляє за їх недоведеністю.

Щодо позовних вимог, викладених в зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а саме визнання за ОСОБА_2 : права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м.; права власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м.; права власності на частину легкового автомобілю марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Визнання за ОСОБА_1 : права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м.; права власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м.; право власності на частину легкового автомобілю марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1

Судовим розглядом достовірно встановлено, що в період шлюбу сторони набули наступне майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м.; легковий автомобіль марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м.

Оскільки, майно було придбане сторонами в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності.

Щодо твердження Позивача за первісним позовом про те, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м. є її особистою власністю судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м. придбана подружжям під час перебування у шлюбі та за спільні кошти, а тому вона підлягає поділу між ними в рівних частинах.

Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, Позивачем за первісним позовом не надано.

Щодо посилання Позивача за первісним позовом на те, що грошові кошти за квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62.3 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м. були сплачені батьком Позивача, та передані майнові права на підставі Договору відступлення права вимоги ОСОБА_1 , то згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Більш того, Позивачем за первісним позовом не надано Договору відступлення права вимоги, та не надано жодних доказів щодо того, що зазначений правочин був вчинений не в інтересах сім`ї, що спростовує визнання такої квартири особистою власністю Позивача за первісним позовом.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладений шлюб, який було зареєстровано Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова та зроблено актовий запис № 548 (а.с.23 т.1).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.08.2021 року по справі № 953/21731/20 шлюб між сторонами розірвано (а.с.24-25 т.1).

Відповідно до договору про пайову участь № 121 від 17.11.2005 року укладеного між ТОВ «ЛіК-ХСУ» та ОСОБА_1 з подальшою передачею по акту приймання-передачі квартири АДРЕСА_2 від 23.07.2007 року (а.с.40-43 т.1) та в подальшому на підставі розпорядження голови Київської районної ради м. Харкова № 1633 від 12.12.2007 року ОСОБА_1 18.01.2008 року Київською районною радою м. Харкова видано свідоцтво про право власності на 2-кімнатну квартиру. В подальшому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 18.01.2008 року Київською районною радою м Харкова, № б/н КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради 31.12.2012 року було проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (а.с.44-45, 46, 47, 48-49, 60-61 т.1).

Згідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23549962 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_5 , видане 10.08.2015 року Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області (а.с.62-63 т.1).

Відповідно до Договору купівлі-продажу № 149 від 30.06.2009 року автомобіль марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, рік випуску: 2009, номерний знак НОМЕР_1 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на цей автомобіль (а.с.35-37, 64 т.1).

Позивачка за первісним позовом зазначає, і ці обставини не заперечувалися відповідачем не підтверджено матеріалами справи, що квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м. та легковий автомобіль марки Kia Cerato 1,6 F/L LX KNAFE16, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 було придбано сторонами в період шлюбу за спільні кошти подружжя.

Загальні підстави набуття майна у спільну власність подружжя встановлено ч. 1 ст. 60 СК України а саме: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У частині 2 вказаної статті визначена презумпція спільної сумісної власності майна, набутого подружжям під час спільного шлюбу, оскільки вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме про таке застосування норм статей 57, 60 СК України зазначено у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не з`ясував, що що батьком позивачки, ОСОБА_7 було укладено договір пайової участі у будівництві із ТОВ ЛіК-ХСУ відповідно до умов якого ТОВ ЛіК-ХСУ взяло на себе зобов`язання виконати весь обсяг необхідних будівельно-монтажних робіт по будівництву квартири АДРЕСА_3 .

Пайовий внесок в розмірі 60 457 (шістдесят тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень) за вищезазначеним договором був у повному обсязі сплачений батьком позивачки - ОСОБА_7 за особисті грошові кошти, що підтверджується наступними документами: копією довідки від 17.11.2005 р., прибутковим касовим ордером № 100032_17:17:46.77 від 09.12.2003 року, показаннями свідків.

17.11.2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було укладено безоплатний Договір з відступлення права вимоги на користь позивачки ОСОБА_1 .

Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 р. у справі № 910/7320/17, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу. Водночас якщо первісний кредитор передає свої права новому кредитору безоплатно, то сторони повинні керуватися відповідними положеннями про договір дарування.

Зазначене підтверджується наявною у справі копією довідки від 17.11.2005 р (а.с.38 т.1).

17.11.2005 року ТОВ ЛіК-ХСУ та позивачка ОСОБА_1 уклали договір № 121 предметом якого є виконання ТОВ ЛіК-ХСУ для ОСОБА_1 будівельномонтажних робіт по будівництву квартири АДРЕСА_3 з подальшою передачею квартири по акту приймання-передачі.

При цьому ОСОБА_1 грошових коштів за вказаним договором не вносила, та матеріали справи не містять доказів того, що подружжя (позивачка чи відповідач) спільною працею приймали участь у набутті вказаної квартири. Т

23.07.2007 року на підставі вказаного вище договору ТОВ ЛіК-ХСУ передало, а ОСОБА_1 прийняла квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до розпорядження голови Київської районної ради м. Харкова № 1633 від 12.12.2007 року ОСОБА_1 18.01.2008 року Київською районною радою м. Харкова видано свідоцтво про право власності на 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

В подальшому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 18.01.2008 року Київською районною радою м. Харкова, № б/н Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради 31.12.2012 року було проведено реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 за позивачкою ОСОБА_1 .

Відповідач не надав суду першої інстанції жодного доказу на спростування вказаних обставин набуття позивачкою у власність квартири, за яку сплатив її батько, та на підтвердження того, що він спільними коштами або ж спільною працею брав участь у придбанні квартири АДРЕСА_2 .

За таких обставин у суду першої інстанції були всі підстави вважати спростованою презумпцію права спільної сумісної власності на вказану квартиру АДРЕСА_2 , яка відповідно до ст. 57 СК України належить позивачці як така, що придбана нею під час спільного шлюбу, але - за кошти її батька.

Оскільки доводи скарги спростовують висновки суду, які не відповідають обставинам справи, суд порушив норми цивільного процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду повністю та постановляє нове рішення суду про задоволення позову у оскарженій частині, яка стосується лише вказаної квартири. Решта рішення суду першої інстанції не оскаржувалась та відповідно до ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевірялась.

У зв`язку з цим та відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції здійснює відповідний перерозподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Максимова Миколи Ігоровича задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 11 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м.; в частині задоволення позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м. та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м; в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в розмірі 5396, 30 грн. та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 (десять) тисяч гривень скасувати.

Позов в цій частини задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м. 3.

У задоволенні позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м. та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , сплачений судовий збір у суді першої інстанції та при поданні апеляційної скарги у розмірі 11871 грн 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 17 березня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії Ю.М. Мальований

О.В. Маміна