КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/7293/24

номер провадження: 22-ц/824/5339/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року у складі суддя Шевчук А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (далі - ТОВ «Пологовий будинок «Лелека») про стягнення коштів та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 19 лютого 2022 року між позивачкою та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений договір №147Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс», відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачці кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

На виконання умов договору 19 лютого 2022 року позивачкою здійснено оплату вказаних послуг у сумі 100 501 грн 00 коп.

Позивачка зазначала, що з початку повномасштабної агресії 24 лютого 2022 року вона перебувала на території, що була окупована, і не могла виїхати на передбачувані пологи. Окрім того, територія клініки опинилася під обстрілами і припинила прийом пацієнтів та надання послуг породіллям. Зважаючи на це, вона звернулась 29 березня 2022 року через офіційний сайт до відповідача щодо повернення коштів. Проте відповідач в односторонньому порядку відмовився надавати оплачені послуги та повертати кошти і повідомив, що всі запити будуть розглядатися після закінчення військових дій.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дитину у КНП «Каховська ЦМЛ», що підтверджується копією обмінної карти.

В подальшому, вона неодноразово зверталася через електронні засоби зв`язку до відповідача з вимогою припинити договір та повернути кошти, на що отримувала відмови.

30 вересня 2022 року позивачка надіслала лист-претензію на поштову адресу відповідача, в якому просила розірвати (припинити) договір та повернути всі сплачені кошти. Вказаний лист відповідач отримав 17 жовтня 2022 року, що підтверджується скрін повідомленням від Укрпошти про доставку відправлення, проте по даний час кошти позивачці не повернув.

Вказувала, що оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів, то з нього підлягають стягненню три проценти річних та інфляційні втрати за весь час прострочення відповідно до вимог ст.625 ЦК України.

Також зазначала, що у зв`язку з неповерненням відповідачем упродовж більше двох років грошових коштів їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінила у сумі 2 000 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на свою користь грошові кошти за договором №147Р/02/2022 у розмірі 98 701 грн 00 коп.; 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 6 437 грн 89 коп.; інфляційні втрати у розмірі 24 860 грн 58 коп., моральну шкоду у розмірі 2 000 грн 00 коп. Також ОСОБА_1 просила стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та витрат на правову допомогу.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 98 701 грн 00 коп., три проценти річних у розмірі 4 742 грн 39 коп., інфляційні втрати в розмірі 8 594 грн 79 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 120 грн 38 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн 00 коп.

У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасуватив цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних і інфляційних втрат та задовольнити клопотання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від 29 серпня 2024 року про розстрочення виконання рішення суду про стягнення коштів у розмірі 98 701 грн 00 коп. на 12 місяців зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 8 225 грн 08 коп., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у пунктах 104, 105 постанови Великої Палати Верховного Суду України від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Так як, будівля пологового будинку зазнала значних пошкоджень через бойові дії, робота була призупинена, і введення військового стану офіційно визнається форс-мажорною обставиною. Тому у даному випадку положення ст.617 ЦК України звільняють ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від відповідальності, яка передбачена ст.625 ЦК України. Вказує, що аналогічну позицію було викладено у постановах Київського апеляційного суду в інших справах.

Також вказує, що в матеріалах справи наявна копія заяви від 30 вересня 2022 року. Позивачкою до матеріалів справи подані нібито докази відправки до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» цієї заяви. Проте за номером трекінгу Укрпошти не відслідковуються і при перевірці відправлення на сайті Укрпошти за посиланням https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html відображається повідомлення: «Дані про відправлення за номером 812 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі». Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази отримання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» заяви від позивачки. Однак суд першої інстанції вказаним доказам оцінки не надав та стягнув інфляційні втрати і три відсотки річних на користь позивачки.

Звертає увагу суду на те, що в оскаржуваному рішенні суду зазначено, що 04 вересня 2024 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Однак таке твердження не відповідає дійсності, оскільки ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не заперечує суму боргу у розмірі 98 701 грн 00 коп. Разом з тим, судом першої інстанції не вирішено клопотання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від 29 серпня 2024 року про розстрочення виконання рішення суду та не надано оцінки іншим доказам, які були додані в додатках до клопотання.

Позивачка не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання, призначене на 05 березня 2025 року о 16 год 15 хв. не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом завчасно, належним чином в установленому законом порядку, що підтверджується наявними у справі доказами, причини неявки суду не повідомили.

Так, представник позивачки - адвокат Захарець І.А. та відповідач ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» повідомлялися судом шляхом направлення 19 грудня 2024 року судової повістки - повідомлення до їх електронного кабінету, і ці судові повістки - повідомлення того ж дня були доставлені їм, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.24, 26, т.2).

Позивачка ОСОБА_1 повідомлялась судом шляхом направлення 19 грудня 2024 року судової повістки - повідомлення на її електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ця судова повістка - повідомлення того ж дня була доставлена їй, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.25, т.2).

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч.5 ст.130 ЦПК України).

За таких обставин учасники справи вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України , якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року в частині стягнення грошових коштів у розмірі 98 701 грн 00 коп., витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 120 грн 38 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 грн 00 коп., не оскаржується, а тому відповідно до правил ч.1 ст.367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 січня 2022 року між сторонами був укладений договір №147Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс» (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачці кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

Відповідно до п.8.1 договору, вартість послуг становить 100 501 грн 00 коп., яка відповідно до п. 8.4 сплачується пацієнтом одноразово у формі 100 % передплати в день підписання договору.

Згідно з рахунком-фактурою №71974 від 19 лютого 2022 року вартість послуги родопоміч через природні родові шляхи при одноплодовій вагітності з урахуванням знижки складає 98 701 грн 00 коп., сума страхового платежу «Безпечні пологи розширена» складає 1 800 грн 00 коп., а всього 100 501 грн 00 коп.

Вказана сума була сплачена позивачкою, що підтверджується чеком №47398 від 19 лютого 2022 року.

Пунктом 11.2 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п.8.4 договору і діє до остаточного виконання зобов`язань.

Згідно з п.10.1 договору, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин розірвання договору. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта, при цьому, пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за договором сума вартості договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

У разі розірвання договору до закінчення терміну його дії за ініціативою пацієнта або медичного закладу, а також внаслідок медичних показань, що свідчать про недоцільність або неможливість надання подальшої медичної допомоги, пацієнту протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту розірвання/припинення договору повертається сплачена за договором сума вартості медичної допомоги, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Крім того, передбачено, що дія договору припиняється також у разі, якщо неможливість виконати договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за договором сума вартості договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка зверталася до відповідача із заявами про повернення грошових коштів, оскільки медичні послуги їй надані не були і дитину вона народжувала в іншому пологовому будинку. З наявного у матеріалах справи електронного листування вбачається факт звернення позивачки до відповідача із заявою про повернення коштів та підтверджується лише 30 вересня 2022 року.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за №2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив із того, що розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат здійснений позивачкою за період 30 березня 2022 року по 31 травня 2024 року, а не за період з 25 жовтня 2024 року по 31 травня 2024 року. Тому суд, здійснивши розрахунок за вказаний період, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню: 3% річних у розмірі 4 742 грн 39 коп. (період прострочення грошового зобов`язання 585 днів від суми 98 701 грн 00 коп.) та інфляційні втрати у розмірі 8 594 грн 79 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з такого.

Як слідує із заяви ОСОБА_1 , надісланої на адресу відповідача, та змісту позовної заяви, позивачка скористалась правом на односторонню відмову від договору, наслідком чого є виникнення зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Відповідний обов`язок щодо повернення коштів обумовлений договором №147Р/02/2022 від 15 січня 2022 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми.

Безпідставне збереження відповідачем коштів, сплачених позивачкою за договором №147Р/02/2022 від 15 січня 2022 року, який не було виконано, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст.625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Установивши, що ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не повернуло ОСОБА_1 за її вимогою сплачені кошти, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на її користь трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, розмір яких визначений судом першої інстанції з урахуванням дати отримання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вимоги про повернення коштів, і який відповідачем не спростовується, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що причиною невиконання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» умов договору №147Р/02/2022 від 15 січня 2022 року були форс-мажорні обставини, колегія суддів відхиляє, виходячи з такого.

Так, відповідачем надано лист Торгово-промислової палати України, який підтверджує сам факт існування форс-мажорних обставин, які є загальновідомими в Україні. Однак жодних доказів, що внаслідок існування відповідних обставин сторона відповідача була позбавлена можливості здійснити повернення позивачці коштів за договором №147Р/02/2022 від 15 січня 2022 року внаслідок відмови позивачки від цього договору, матеріали справи не містять.

Стороною відповідача всі доводи апеляційної скарги зводяться до неможливості виконання зобов`язань щодо надання послуг, однак жодних доводів, підтверджених доказами, які підтверджують неможливість повернення грошових коштів, шляхом перерахування на рахунок позивачки, сторона відповідача не наводить.

Таким чином, оскільки позовні вимоги стосуються повернення коштів за сплачені та не надані послуги, а не відповідальності за невиконання договору, такі кошти підлягають поверненню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції відхиляє як неспроможні посилання в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, у якій зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, і що положення статті 617 ЦК України звільняють ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» як боржника від відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені в постановах Київського апеляційного суду у інших справах за позовами фізичних осіб до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», відхиляються апеляційним судом як такі, що не ґрунтуються на вимогах ч.4 ст.263 ЦПК України, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не апеляційних судів.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи наявна копія заяви від 30 вересня 2022 року, однак за номером трекінгу Укрпошти не відслідковуються і при перевірці відправлення на сайті Укрпошти за посиланням https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html відображається наступне повідомлення: «Дані про відправлення за номером 812 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі», а тому вважає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» заяви від позивачки, колегія суддів відхиляє, виходячи з такого.

Відповідно п. 121, 124-128 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року зі змінами, АТ Укрпошта здійснює перевірку реєстрованих поштових відправлень протягом шести місяців з дня приймання їх до пересилання за допомогою штрихового кодового ідентифікатора (ШКІ) - тринадцятизначного номера, який зазначається у квитанції під час замовлення послуг поштового зв`язку. Таким чином, інформація в автоматизованій системі Укрпошти зберігається протягом шести місяців та протягом шести місяців Укрпошта здійснює перевірку та надає інформацію щодо пересилання та вручення поштових відправлень за наявності ШКІ поштового відправлення.

З огляду на вказане, станом на 28 серпня 2024 року АТ Укрпошта не могла надати інформацію щодо поштових відправлень, пересилання яких було здійснено у вересні-жовтні 2022 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вирішено клопотання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від 29 серпня 2024 року про розстрочення виконання рішення суду та не надано оцінки іншим доказам, які були додані в додатках до клопотання, то колегія суддів вважає, що вказані процесуальні порушення не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки вони не призвели до невірного вирішення справи та не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

При цьому, колегія суддів враховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що апеляційним судам необхідно враховувати, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати рішення суду лише заради правового пуризму.

Обґрунтовуючи клопотання про розстрочку виконання рішення суду, відповідач вказував, що у зв`язку з повномасштабним військовим вторгненням російської федерації, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було змушено призупинити свою господарську діяльність, що, у свою чергу, стало причиною виникнення фінансових труднощів підприємства, наявності великих кредитних зобов`язань, які пологовий будинок має щомісяця погашати. Разом з тим, у багатьох судових рішеннях, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» є боржником, проте у нього відсутні кошти для їх одночасного виконання на користь стягувачів. При цьому, відповідач робить усе можливе для погашення заборгованості перед позивачкою, має намір повністю погасити заборгованість за рішенням суду, проте у зв`язку з фінансовою кризою у країні виконання зобов`язання є дещо ускладненим.

Надаючи оцінку цим доводам апеляційний суд з метою реалізації прав ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» враховує, що відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить про те, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування ст.435 ЦПК України і ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Відповідачем не надано суду належних доказів вчинення дій, спрямованих на погашення заборгованості у розмірі, який би відповідав його матеріальному становищу, як і доказів на підтвердження розміру отримуваного доходу тощо.

Отже, оцінивши надані заявником докази у їх сукупності і взаємному зв`язку, апеляційний суд вважає, що заявник не довів існування правових підстав для відстрочення виконання рішення суду.

Обставини, на які посилається сторона відповідача, не є тими виключними обставинами, що перешкоджають належному виконанню рішення суду або роблять неможливим його виконання протягом дванадцяти місяців.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Сторона відповідача надала платіжні доручення, фінансову звітність станом на 30 червня 2024 року, які містять виключно певні цифри в певних колонках щодо фінансування і які не підтверджують і не спростовують наявність підстав для розстрочки.

Апеляційний суд наголошує, що усі посилання на зменшення фінансування носять загальний характер і ніяким чином не свідчать про неможливість виконання рішення.

Це ж стосується посилань на непереборні обставини, пов`язаними із військовою агресією рф, уведенням воєнного стану і обмеженням фінансування, які також носять загальний характер. В матеріалах справи відсутні відомості, що у зв`язку із військовою агресією, робота товариства припинена, як і припинене фінансування чи виплата працівникам заробітку.

Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд звертає увагу, що введення воєнного стану на території України не є перешкодою для діяльності державних підприємств, установ і організацій, за виключенням окупованих територій.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 трьох процентів річних у розмірі 4 742 грн 39 коп. та інфляційних втрат у розмірі 8 594 грн 79 коп., залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: