Справа № 703/890/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участі секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лук`янової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про відшкодування додаткової матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

встановив:

До Смілянського міськрайонного суду Черкаської області звернулася ОСОБА_1 із позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про відшкодування додаткової матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування позову вказує, що 16 березня 2005 року близько 2 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , в домоволодінні її сім`ї , після проведених напередодні, з порушенням вимог нормативно-правових актів з безпеки систем газопостачання, пусконалагоджувальних робіт системи газопостачання під керівництвом майстра Оржицької дільниці АТ «Лубнигаз» ОСОБА_2 сталася вибухо-пожежнонебезпечна подія у вигляді об`ємного вибуху суміші природного газу з повітрям, що зумовила тяжкі наслідки - груповий нещасний випадок в результаті якого її чоловік ОСОБА_3 отримав полум`ям опіки голови, шиї, тулуба, сідниць та кінцівок 2-3 ступеня, 90% ураження поверхні тіла, що ускладнились двохсторонньою пневмонією та гострою легенево-серцевою недостатністю, від яких він помер у лікарні. Її донька ОСОБА_4 отримала опіки та обуглювання тіла і загинула на місці події.

Вона ж отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків 2-3 ступеня у вигляді 15% ураження тіла з наявністю опікових ран в ділянці голови, рук, ніг, опіку дихальних шляхів, що супроводжувалось шоковим станом.

Через отримані травми вона близько місяця перебувала в лікарні, після чого вона лікувалась на денному стаціонарі близько 3 місяців. Оскільки рани погано гоїлися, її направили на реабілітацію в санаторій, де вона перебувала 24 дні. Кисті її рук були обгорівші, без шкіри, також сильно обгоріло обличчя, що спричиняло надзвичайний біль та муки.

Також вказує, що в результаті вибуху та пожежі їхній будинок повністю згорів та став непридатним для використання. Поки вона лікувалась, вцілілі в результаті пожежі будівлі, споруди та інше майно було розкрадено та знищено часом та погодними умовами.

При цьому, позивач вказує, що відповідач тривалий час перекладав вину своїх працівників на її чоловіка, навіть було складено акт від 16.03.2005, в якому вказали причину раптового витоку газу та пожежі порушення правил безпеки власником ОСОБА_3 .

Через те, що їй тричі відмовляли у порушенні кримінальної справи і лише 26 січня 2007 року по даному факту було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 367 КК України з притягненням до кримінальної відповідальності службової особи майстра ОСОБА_2 .

Постановою Лубенського міськрайонного суду від 22 липня 2010 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 367 КК України було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відпоівідальності.

В 2010 році прокурор в її інтересах подав позов про відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 листопада 2010 року позов було задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Лубнигаз» на її користь 437034,71 грн на відшкодування матеріальної та 210000 грн (із заявлених 7 мільйонів грн) моральної шкоди, з них 311 606 грн в якості відбудованої вартості домоволодіння.

Вказаний розмір шкоди був визначений висновком технічної експертизи станом на день її проведення 09.07.2008.

Однак рішення про стягнення цих коштів судом було винесене лише 18.11.2010, а апеляційний суд розглянув справу лише 31.05.2011, тобто майже через 3 роки після проведення експертизи, що робить таку оцінку неактуальною на момент розгляду справи. А кошти вона отримала тільки в грудні 2011 року, тобто через 3 роки і 5 місяців після проведення експертизи. За вказаний час вартість будівельних матеріалів та робіт істотно виросла, що унеможливило будівництво, оскільки грошей на його повне виконання не вистачало.

При цьому, згідно судово-будівельної експертизи № 69/70 від 22 квітня 2011 року відбудована вартість домоволодіння на час проведення експертизи складала не 311 606 грн, а 482 843 грн.

Таким чином, розмір заподіяної і не відшкодованої шкоди вже на той момент становив 171 237 грн, які також суд стягнув з відповідача рішенням від 29.05.2012. .

Але, апеляційний суд рішенням від 01.08.2012 скасував вказане рішення, вказавши, що цей розмір не було доведено, оскільки вказаний вище висновок експертизи було складено по іншій справі. Під час розгляду цієї справи не досліджувались викладені вище обставини та не брався до уваги час складання висновків експертизи та судового розгляду.

Вказує, що вартість пошкодженого і не відшкодованого майна складає: будинок 158 549 грн, сарай 71 038 грн, кухня 24571 грн, саж 5000 грн, гараж 30000 грн, колодязь 20000 грн, огорожа 5000 грн. Всього 314 158 грн.

Крім того, вказує, що нею було придбано та встановлено пам`ятник, вартістю 4630 грн.

Також вказує, що суд стягнув моральну шкоду, яку він визначив в сумі 210 000 грн. При цьому, на думку позивача, судом не враховано і йому не були відомі інші обставини, які мають важливе значення. А саме, вказує, що прокурор в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди навів декілька стандартних пунктів, при цьому не навів і не додав ніяких доказів, які б підтверджували такі страждання, не просив суд призначити психологічну експертизу, без висновку якої суд не міг достовірно визначити розмір завданої моральної шкоди та її компенсації. Так, не були предметом розгляду та не враховані судом важливі медичні документи: медична карта на ОСОБА_3 , акти судово-медичного дослідження на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , висновок експерта на ОСОБА_1 , медична карта на ОСОБА_1 , довідки ЛКК, довідки Оржицької ЦРЛ, санітарно-курортна книжка, довідка сільради про її місце проживання з 2005 по 2013 р.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2011 року рішення залишено в силі.

Стягнути судом кошти на відшкодування матеріальної та моральної шкоди їй були виплачені лише 23 грудня 2011 року.

При цьому, згідно висновку спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження від 10.03.2023 № 07/23, проведеного на її замовлення, встановлено, що ситуація, яка виникла внаслідок вибуху газу та пожежі, де згоріло її майно повністю, а в результаті вибуху і пожежі загинули її старша донька і чоловік, є психотравмувальною. В даній ситуації їй спричинені моральні страждання (моральна шкода). Можливий розмір грошової компенсації за завдані моральні страждання становлять від 432 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 432*6700-210000 = 2 684 400 грн. Під час проведення дослідження спеціалістом взято до уваги всі обставини, які мали місце у її житті. Зокрема, моральні переживання у зв`язку з втратою здоров`я, моральне переживання у зв`язку з втратою близьких людей, порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення нормального плину буття, руйнування системи особистих цінностей. Таким чином, результати проведення дослідження дають підстави констатувати, що вказані моральні страждання ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з вибухом та пожежею у домоволодінні, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Вказує, що безповоротність подій та неможливість щось змінити продовжує виснажувати адаптаційні ресурси, підвищує внутрішню напругу і занепокоєння, знижуючи тим самим її емоційну та вольову стійкість, продовжує спричиняти психоемоційний стрес, провокує виникнення у свідомості зон емоційної напруги, які несуть негативні наслідки.

Вважає, що глибина та тривалість заподіяних їй моральних страждань, адже перенесла надзвичайний душевний біль, різновид душевних переживань (істерика, відчай, страх), довічність втрати двох рідних, вимушеність змін у життєвих стосунках, тривалість часу та зусиль для відновлення попереднього стану, а також відношення до неї з боку відповідача, відповідають сумі заявленої неї моральної шкоди, яка є розумною та справедливою.

В зв`язку з чим позивач просить стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» на її користь додаткову майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 318 788 грн та додаткову моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 2 684 400 грн.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 11 березня 2024 року було відкрито провадження у даній справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

11 квітня 2024 року представником відповідач подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Узагальнені доводи у відзиві зводяться до наступного.

Так, представник відповідача вказує, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.11.2010 частково задоволено позов прокурора Оржицького району в інтересах ОСОБА_1 до ВАТ «Лубнигаз» та стягнуто з відповідача на користь позивачки 437 084 грн 71 коп. матеріальних збитків та 210 000 грн моральної шкоди. До складу стягнутої матеріальної шкоди увійшла вартість заміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 в сумі 311 606 грн. Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31.05.2011.

Згодом ОСОБА_1 звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» про відшкодування 171 237 грн додаткової матеріальної шкоди завданої злочином. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала посиланням на висновок № 69/70 судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2011 року, згідно якого відбудована вартість домоволодіння станом на час проведення експертизи (22.04.2011) може складати 482 843 грн, а не 311 606 грн, як було в цінах на 2008 рік.

Заочний рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.05.2012 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Вирішено стягнути з ПАТ «Лубнигаз» на користь ОСОБА_1 різницю відновлюваної вартості знищеного домоволодіння по АДРЕСА_1 в сумі 171 237 грн.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 01.08.2012 заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.05.2012 скасовано та постановлено по справі нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «Лубнигаз» про відшкодування додаткової матеріальної шкоди, завданої злочином.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2012 рішення апеляційного суду Полтавської області від 01.08.2012 залишено без змін.

Вказує, що ОСОБА_1 вже зверталась до суду з позовом до того ж самого відповідача про стягнення 171 237 грн відновлюваної вартості домоволодіння, знищеного в результаті вибуху і щодо вказаного спору є судове рішення, яке набрало законної сили. Відтак, у цій частині вважає, що справа підлягає закриттю.

Щодо витрат в сумі 4630 грн на придбання та встановлення пам`ятників, вважає, що не підтверджено допустимими і достовірними доказами, з огляду на те, що на підтвердження понесених витрат на встановлення пам`ятників, позивачка надає копію накладної № 234, При цьому, зі змісту накладної неможливо достеменно встановити дату її складання, а саме незрозуміло який рік зазначено у даному документів, оскільки у ньому містить виправлення.

Щодо вимог позивач про відшкодування вартості всього пошкодженого і не відшкодованого майна, а саме: будинку, сараю, кухні, сажа, гаража, колодязя, огороди, представник відповідача вказує, що такі вимоги нічим не підтверджені та вже були предметом судового розгляду. Крім того, на користь позивачки стягнуто вартість заміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 311 606 грн.

Щодо вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 додаткової моральної шкоди, зазначає, при винесенні рішення Лубенським міськрайонним судом Полтавської області було стягнуто на користь позивачки 210 000 грн моральної шкоди судом було враховано характер та обсяг страждань, яких зазначала позивачка, вимушених змін у її життєвих стосунках. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31.05.2011.

З приводу, наданого позивачкою висновку спеціаліста за результатами психологічного дослідження від 10.03.2023 № 07/23, підписаного фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 , зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.

Наданий позивачкою висновок проведений не судовим експертом, а фізичною особою підприємцем, який не є працівником державної спеціалізованою установи, не пройшов відповідно підготовки в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, не атестований та не отримав кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому ЗУ «Про судову експертизу». Також вказує, що висновок спеціаліста від 10.03.2023 не містить жодного розрахунку визначення моральної шкоди.

Вказує, що з часу набрання рішенням законної сили від 18.11.2010 минуло понад чотирнадцять років, однак нових істотних обставин справи позивачка не наводить, відтак позовні вимоги вважає, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

29 травня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, до якого також було надано виписку із медичної карти стаціонарного хворого, диплом спеціаліста ОСОБА_6 , нагородження останнього нагрудним знаком.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 серпня 2024 року було закрито підготовче провадження та справу призначеного до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, з підстав, зазначених у позові. Також зазначила, що прокурор належним чином не захистив її права, при розгляді справи попереднім судом. Також зазначила, що у порівнянні з аналогічною ситуацією в Дніпропетровській області їй присуджено було занадто мало сум компенсації матеріальної та моральної шкоди.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач звернулась із позовом який обґрунтовує тим, що у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків працівником Оржицької дільниці ПАТ «Лубнигаз» ОСОБА_2 , 16 березня 2005 року близько 2 год. 30 хв. в домоволодінні по АДРЕСА_1 стався вибух газу, внаслідок чого чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в лікарні, а її дочка ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події.

Відповідно до довідки Відділу реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Полтавської області № 63/03-66 від 28.10.2005, 17 травня 1975 року по Устимівській сільській раді Семенівського району Полтавської області зареєстровано шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , актовий запис № 12, прізвища після реєстрації шлюбу: його ОСОБА_8 , їй ОСОБА_8 (а.с.5).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17 грудня 2020 року повторно Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с.7).

ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті Україна, Полтавська область, Оржицький район, село Онішки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 07 квітня 2005 року виконавчим комітетом Онішківської сільської ради Оржицького район Полтавської області (а.с.6).

ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті Україна, Полтавська область, Оржицький район, село Онішки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 17 березня 2005 року виконавчим комітетом Онішківської сільської ради Оржицького район Полтавської області (а.с.8).

Також позивач вказує, що відповідач тривалий час перекладав вину своїх працівників на її чоловіка ОСОБА_3 , їй тричі відмовляли у порушенні кримінальної справи і лише через 2 роки було порушено кримінальну справу з притягненням до кримінальної відповідальності службової особи майстра внутрішньо будинкової служби Оржицької дільниці ПАТ «Лубнигаз», ОСОБА_2 .

На підтвердження даних обставин ОСОБА_1 надано в матеріали справи копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 18 березня 2005 року (а.с.9), копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 05 серпня 2005 року (а.с.10), копію постанови про визнання потерпілим від 05 лютого 2007 року (а.с.11), копію скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.12), копію скарги на дії та бездіяльність прокурора Оржицького району стосовно пожежі в с. Онішки Оржицького району Полтавської області (а.с.13-14), копію акта від 16.03.2005, складеного працівниками ПАТ «Лубнигаз» (а.с.15), копію протоколу додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 9 вересня 2007 року (а.с.16-17), копію постанови Оржицького районного суду Полтавської області від 26 травня 2008 року (а.с.18-19).

В подальшому, постановою Лубенського міськрайонного суду від 22 липня 2010 року, кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 367 КК України провадженням закрито в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; цивільний позов прокурора на користь ОСОБА_1 та в інтересах Першої Черкаської міської лікарні про стягнення коштів на лікування залишено без розгляду (а.с.20-22).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що підстава для закриття провадження є нереабілітуючою та дана постанова набрала законної сили.

В зв`язку з викладеним, прокурор Оржицького району Полтавської області звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із позовом в інтересах ОСОБА_1 до ВАТ «Лубнигаз», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 листопада 2010 року позов прокурора Оржицького району в інтересах ОСОБА_1 до ВАТ «Лубнигаз» - задоволено частково; стягнуто з ВАТ «Лубнигаз» на користь ОСОБА_1 437084 грн 71 коп. матеріальних збитків та 210000 грн моральної шкоди, а всього 647084 грн 71 коп. (а.с.24-27).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2011 року рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 листопада 2010 року залишено без змін (а.с.32-33).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 10 липня 2013 року, заборгованість в розмірі 647084,71 грн стягнуто в повному обсязі та перераховано ОСОБА_1 ПАТ «Лубнигаз» (а.с.51-52).

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому, ОСОБА_1 зверталась до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» про відшкодування 171 237 грн додаткової матеріальної шкоди, завданої злочином. Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2012 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково та вирішено стягнути з ПАТ «Лубнигаз» на користь ОСОБА_1 різницю відновної вартості знищеного домоволодіння по АДРЕСА_1 в сумі 171 237 грн. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 01 серпня 2012 року заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2012 року було скасовано та постановлено по справі нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Лубнигаз» про відшкодування додаткової матеріальної шкоди, завданої злочином (а.с.34-35).

Як зазначає представник відповідача та не спростовує позивач, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2012 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 01.08.2012 залишено без змін.

Окрім того, позивач у своєму позові посилається на те, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 листопада 2010 року стягнуто з ПАТ «Лубнигаз» на її користь 437034,71 грн на відшкодування матеріальної та 210000 грн моральної шкоди. З них 311 606 грн в якості відбудовної вартості домоволодіння. Вказаний розмір шкоди був визначений висновком технічної експертизи станом на день її проведення 09 липня 2008 року. Проте, як зазначає позивач, рішення про стягнення коштів судом було винесене лише 18 листопада 2010 року, а апеляційний суд розглянув справу лише 31 травня 2011 року, тобто майже через три роки після проведення експертизи, що робить таку оцінку неактуальною на момент розгляду справи. При цьому, згідно судово-будівельної експертизи № 69/70 від 22 квітня 2011 року відбудовна вартість домоволодіння на час проведення експертизи склала не 311606 грн, а 482 843 грн. Таким чином, розмір заподіяної і не відшкодованої шкоди вже на той момент становив 171 237 грн.

Разом з тим, з рішення Апеляційного суду Полтавської області від 01 серпня 2012 року вбачається, що з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» на користь ОСОБА_1 було стягнуто різницю у відновній вартості знищеного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 171 237 грн в якості додаткової матеріальної шкоди, завданої злочином.

Як вже зазначалося вище, вказане рішення Апеляційним судом Полтавської області від 01 серпня 2012 року було скасовано та постановлено по справі нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Лубнигаз» про відшкодування додаткової матеріальної шкоди, завданої злочином.

Тобто, вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення 171 237 грн відновної вартості домоволодіння вже були предметом судового розгляду.

Щодо вимоги ОСОБА_1 з приводу стягнення витрат в сумі 4630 грн на придбання та встановлення пам`ятників, суд зазначає наступне.

Так, у своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що судом не вирішувалося питання щодо відшкодування витрат на придбання та встановлення пам`ятників в сумі 4630 грн, на підтвердження чого надає копію накладної № 234 (а.с.50).

Разом з тим, зі змісту накладеної неможливо встановити дату її складання, а саме в зазначенні року документа містяться виправлення. Візуальним оглядом вказаної накладної вбачається, що у бланку накладної друкованим способом надруковано «201 р.» та рукописним способом виправлено цифру «1» на цифру «0», а також вписано цифру «5», в результаті чого утворився рік «2005р.». Відтак, очевидним є той факт, що бланк накладної виготовлений після 2010 року, з розрахунком, щоб вписувати лише останню цифру року.

Таким чином, у суду наявні сумніви, що така накладна могла бути виписана Слабкій до 2010 року.

Крім того, накладна не містить прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської діяльності та правильність її оформлення, даних, що дають змогу ідентифікувати таку особу, найменування установи, від імені якої складено є нечітким, та не дає можливості ідентифікувати її в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказане суперечить вимогам до первинних документів, викладеним у п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є доказами, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи те, що надана ОСОБА_1 накладна на підтвердження понесених витрат на придбання та встановлення пам`ятників не відповідає критеріям допустимості та достовірності, відтак суд вважає,, що заявлені вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про відшкодування вартості всього пошкодженого і не відшкодованого майна, а саме: будинок 158 549 грн, сарай 71 038 грн, кухня 24571 грн, саж 5000 грн, гараж 30000 грн, колодязь 20000 грн, огорожа 5000 грн, всього на суму 314 158 грн, суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження знищення майна на вказану суму позивачкою не надано, так як і в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження вартості такого майна.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь додаткової моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з АТ «Лубнигаз» 2 684 400,00 грн додаткової моральної шкоди.

На підтвердження спричиненої позивачці додаткової моральної шкоди, останньою надано в матеріали справи в копіях: висновок експерта № 34 на ОСОБА_1 , медичну карту № 3281 стаціонарного хворого на ОСОБА_1 , довідки Оржицької ЦРЛ, санітарно-курортна книжка, довідка сільради про її місце проживання з 2005 по 2013 роки (а.с.36-50).

Так позивач стверджує, що після стаціонарного лікування вона, згідно медичних рекомендацій продовжувала лікування амбулаторно в Оржицькій районній лікарні, а потім в санаторії «Сосновий бір» Полтавської області. Крім цього, двічі вона поверталась на стаціонарне лікування через захворювання серця, нервів та носову кровотеч, які з`явились під час вказаних подій.

Також на підтвердження спричинення позивачці додаткової моральної шкоди, остання посилається на висновок спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження від 10 березня 2023 року № 07/23, проведеного на її замовлення, яким встановлено, що ситуація для ОСОБА_1 , яка виникла внаслідок вибуху газу та пожежі, де її майно згоріло повністю у її будинку, а в результаті вибуху і пожежі загибла старша донька та її чоловік, а вона отримала опіків середнього ступеня тілесних ушкоджень є психотравмувальною. В даній ситуації ОСОБА_1 спричинені моральні страждання (моральна шкода). Можливий розмір грошової компенсації для ОСОБА_1 за завдані моральні страждання (моральної шкоди) становить від 432, 0 МЗП, розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятий на момент винесення судом рішення. Вказаний висновок складений юридичним психологом вищої категорії ОСОБА_6 (а.с.54-67).

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ОСОБА_6 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.68).

Відповідно до акту № 07/23 розрахунку вартості висновку судового експерта, спеціаліста по матеріалам справи за заявою, загальна сума вартості складення висновку експерта становить 10000 грн (а.с.68а).

Щодо вказаного висновку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ст.. 72 ЦПК України, експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.

Згідно ч. 1, 3 ст. 10 ЗУ «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим законом.

З висновку спеціаліста від 10 березня 2023 року вбачається, що психологічне дослідження проведено не судовим експертом, а фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 , який не є працівником державної спеціалізованої установи, не пройшов відповідної підготовки в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, не атестований та не отримав кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому ЗУ «Про судову експертизу».

Відтак, суд вважає, що вказаний висновок не є допустимим доказом підтвердження додаткової моральної шкоди, завданої злочином ОСОБА_1 .

Також, судом встановлено, що позивач є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Черкаській області та отримує пенсію, про що свідчить довідка № 914 від 27.06.2023 (а.с.69).

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд критично оцінює доводи позивача, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження завданої їй додаткової матеріальної та моральної шкоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що заявлені вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також додаткової матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, вже були предметом розгляду судами Полтавської області.

Представник відповідача просив з цих підстав закрити провадження в частині позовних вимог, з огляду на наявність судового рішення, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Разом з тим, з наданих суду матеріалів неможливо достеменно встановити, що розгляд справ судами Полтавської області відбувався з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав.

З наданих суду матеріалів та згідно пояснень позивачки в судовому засіданні, судом встановлено, що ОСОБА_1 не погоджується із раніше постановленими судами рішеннями в частині сум відшкодованої їй матеріальної та моральної шкоди, її доводи зводяться до того, що захист її інтересів прокурором під час розгляду попередніх справ був неефективним, а відшкодовані їй суми є занадто замалими.

Також суд бере до уваги, що питання стягнення додаткової матеріальної та моральної шкоди були предметом розгляду з приводу чого були винесені рішення суду, про які вже зазначалось вище.

Суд враховує, що істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі позивачці на час розгляду справ, ОСОБА_1 не наводить та питання про перегляд рішення суду за ново виявленими обставинами не порушувала.

За таких обставин, ініціювання нового судового розгляду з метою зміни змісту раніше ухвалених судових рішень, суперечитиме принципу остаточності судового рішення.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності. Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принцип остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Поовноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилог та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатися як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами.

Вказаний принцип остаточності рішень наведено у п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 2018 року у справі «Осовська та інші проти України».

Відтак, суд приходить до висновку, що періодичне порушення питання про присудження нових сум компенсації додаткової матеріальної та моральної шкоди з тих самих підстав не відповідатиме принципам правової визначеності, розумності та справедливості.

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування додаткової матеріальної та моральної шкоди та, відповідно, для задоволення позову, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про відшкодування додаткової матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12 березня 2025 року.

Головуючий: Ю. В. Крива