Справа № 161/4450/25
Провадження № 2-н/161/473/25
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

14 березня 2025 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Філюк Т.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу з метою стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу з метою стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 1ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1ст. 28 ЦПК України також передбачено, що позови про стягнення аліментів, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається зі заяви про видачу судового наказу заявниця ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді з Єдиного державного реєстру від 12 березня 2025 року боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

З викладеного вбачається, що ні заявниця, ні боржник, з якого вона просить стягнути аліменти, на території, яка територіально підсудна Луцькому міськрайонному суду Волинської області, не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Заявниця ОСОБА_1 в заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів зазначила, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 . На підтвердження фактичного місця проживання у м. Луцьку, до заяви про видачу судового наказу долучила довідку з місця роботи від 26.02.2025 року та довідку КЗ «Луцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок)№ 6 Луцької міської ради від 27.02.2025 року.

Однак такі документи не є належними доказами, які підтверджують зареєстроване місце проживання заявника.

У постанові КЦС ВС від 29.10.2020 у справі № 263/14171/19 вказано, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Законодавець установив вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачив конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (стаття 29 ЦК). За загальним правилом територіальної підсудності суд є наближеним до місця знаходження відповідача, тобто тієї сторони у спорі, яка презюмується неправою. Правило підсудності за місцем знаходження відповідача стосовно доступності правосуддя є зручним саме для нього, а не для особи, яка звертається до суду за захистом.

Відповідно до положень Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207, Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 7 лютого 2022 року №265, який набрав чинності 14 березня 2022 року, особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/ перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.

Реєстрація (декларування) місця проживання чи перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема під час вибору суду, якому підсудна справа. Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Для застосування правил альтернативної підсудності ЦПК передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, а не фактичного місця проживання фізичної особи.

Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня.

Зазначена позиція викладена у постанові КЦСВС від14.06.2024року у справі № 554/7669/21.

Тому, під час звернення із позовом про стягнення аліментів (заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів) згідно правил підсудності, встановлених ч.1 ст.28 ЦПК України, використанню підлягає зареєстроване місце проживання або перебування.

За наведених обставин, підсудність справи про видачу судового наказу про стягнення аліментів має визначатися за зареєстрованим місцем проживання боржника або за зареєстрованим місцем проживання стягувача.

Враховуючи те, що ні боржник, ні стягувач не зареєстровані на території, яка територіально підсудна Луцькому міськрайонному суду Волинської області, заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Частиною 8 статті 165ЦПК України передбачена можливість постановлення ухвали про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи-підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду.

Суд зауважує заявнику, що норма ч. 8 ст. 165 ЦПК України у цій справі не підлягає до застосування, оскільки вона регулює передання справ за підсудністю щодо боржника, який є юридичною особою або фізичною особою - підприємцем.

Враховуючи, що стягувачем порушено правила підсудності, а ЦПК України не передбачає можливість направлення справи за заявою про видачу судового наказу з боржника-фізичної особи за підсудністю, суд відмовляє у видачі судового наказу згідно з п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України та роз`яснює стягувачу, що він має право звернутися із заявою про видачу судового наказу до Камінь-Каширського районного суду Волинської області.

Одночасно заявнику слід роз`яснити, що відповідно до ст. 166 ЦПК України у випадку відмови у видачі судового наказу заявник має право звернутися з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, або звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.160, ч.2 ст. 164, ч.9 ст. 165, ст.166 ЦПК України,суддя

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу з метою стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали 14 березня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М.Філюк