Номер провадження 2/205/513/25
14 березня 2025 року м. Дніпро
Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Грони Д. С.,
за участю секретаря Матківської В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . На цей час в квартирі зареєстровано чотири особи: позивачка, ОСОБА_4 (дочка) ОСОБА_3 (син), та відповідач ОСОБА_2 , з яким позивач перебувала у шлюбі з 19.06.2015. ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартир з червня 2018 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2019 шлюб між позивачкою та ОСОБА_2 розірвано. Добровільно відповідач не знімається з реєстрації за цією адресою. Наявність реєстрації у цій квартирі ОСОБА_2 позбавляє позивачку можливості оформити субсидію, а також накладає додатковий тягар зі сплати підвищених комунальних послуг, тим саме, порушуються її права, як власника вищезазначеного нерухомого майна. З урахуванням викладеного просила позов задовольнити.
Ухвалою суду від 06.11.2024 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження по справі.
Ухвалою суду від 15.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Також був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позов відповідач також не надав.
Треті особи в судове засідання також не з`явились. ОСОБА_4 подала суду заяву від 25.11.2024, в якій просила справу розглядати без її участі. ОСОБА_3 подав до суду заяву від 05.12.2024, в якій просив справу розглядати без його участі.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
В судовому засідання була допитана в якості свідка ОСОБА_5 , яка надала суду свідчення про те, що знає позивачку ОСОБА_1 тривалий час, товаришує з нею. З 2015 по 2018 роки, в її квартирі проживав ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_1 перебувала у шлюбі. Після розірвання шлюбу в 2019 році, вже впродовж шести років ОСОБА_2 у квартирі позивача не проживає, жодного разу за цей час свідок його не бачила. Послуги з утримання квартири позивачка сплачує самостійно.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом при розгляді справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутаті 17.08.1994 за розпорядженням № 6/1876-94 ОСОБА_1 належить частка квартири АДРЕСА_1 .
На підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 27.02.2001 зареєстрованому в реєстрі № 1046 державним нотаріусом Базилєвим С. П., ОСОБА_6 подарував, а позивачка ОСОБА_1 набула у власність ще частки у вказаній квартирі.
На підставі договору дарування частки квартири, посвідченого 13.09.2024 державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехновичем Л.Ю. зареєстрованому в реєстрі № 3-1021, ОСОБА_3 подарував, а позивачка ОСОБА_1 набула у власність ще частки у вказаній квартирі.
ОСОБА_4 належить частка в квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Дніпровської міської ради народних депутатів 17.08.1994 за розпорядженням № 6/1876-94 від 17.08.1994.
19.06.2015 між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 268.
12.06.2019 заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 205/1132/19 шлюб між ОСОБА_2 та позивачкою було розірвано.
З довідки № 6382 від 08.10.2024 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи, а саме: позивачка ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_3 (син) та відповідач ОСОБА_2 .
З Акту обстеження квартири АДРЕСА_1 , від 21.10.2024 вбачається, що ОСОБА_2 , зареєстрований у квартирі, проте фактично не проживає з червня 2018 року.
З наданих позивачкою копій квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що весь тягар з утримання квартири АДРЕСА_1 , несе вона самостійно.
Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 з 2018 року фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2 понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні.
Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 89, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст.391, 405 ЦК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, , пр. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро.

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Денис ГРОНА