Справа № 521/9994/24
Провадження № 2/521/708/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( заочне)

"12" березня 2025 р. м.Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси

у складі: головуючого судді Роїк Д.Я.

при секретарі Каліній П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання біржового договору купівлі-продажу майна дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Малиновського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивачі вказують на те, що 15.12.1999 року ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені продала ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка діяла від свого імені та імені неповнолітньої доньки ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ), житлову квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській Муніципальній Біржі за № Н-00727/99 від 15.12.1999 року.

При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, позивач передав відповідачам суму у розмірі 8700 грн. (вісім тисяч сімсот грн.) вартості квартири, відповідачі прийняли грошові кошти, виселилися з вищевказаної квартири та передали її покупцю у володіння та розпорядження.18 листопада 2023 року помирає ОСОБА_4 , що являється матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 . У встановленому законом порядку ОСОБА_1 звернувся до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеси для оформлення спадщини до майна ОСОБА_4 . Позивачі дізналися, що не можуть в повній мірі розпоряджатись своєю власністю у вигляді вищевказаної квартири, оскільки Договір № Н-00727/99 купівлі продажу нерухомого майна від 15.12.1999 року, укладений на Одеській Муніципальній Біржі не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. У зв`язку з цим, просять суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір № Н-00727/99 купівлі продажу нерухомого майна від 15.12.1999 року укладений на Одеській Муніципальній Біржі.

Ухвалою суду від 19.09.2024 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 24.10.2024 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.02.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивачів адвокат Матієнко І.С. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності.

Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

З`ясувавши обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлено, що 15.12.1999 року ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені продала ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка діяла від свого імені та імені неповнолітньої доньки ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ), житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується Договором № Н-00727/99 купівлі продажу нерухомого майна укладеного 15 грудня 1999 року на ОСОБА_6 відповідно до ЗУ «Про товарну біржу».

11.06.2024 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Савицькою О.Ю., ОСОБА_7 було надано інформаційний лист, щодо необхідності звернення до суду, оскільки Договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований на Одеській муніципальній біржі 15.12.1999 року.

Зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідно до відмітки проставленої на звороті Договору купівлі продажу нерухомого майна, право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним № 123 стр. 54 кн. 350 пр від 13.01.2000 року.

Згідно копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копії паспорту громадянки України ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ), остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Спірний договір був підписаний сторонами 15 грудня 1999 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

На час укладення вищевказаного договору купівлі продажу в грудні 1999 року позивачу не було відомо, що правочин відповідно до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

Так, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі продажу в 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі продажу, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору.

Згідно ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст.3 ЦК України та ч. 1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році, позивачі придбали квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу, зареєструвавшись за адресою вказаної квартири, а відповідач в свою чергу виконалв зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхав з житлового приміщення та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч. 2 ЦК Українив редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним Договору № Н-00727/99 купівлі продажу нерухомого майна від 15 грудня 1999 року.

Керуючись ст.ст. ст.ст.47,227 ЦК Українив редакції 1963 року, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним- задовольнити.

Визнати дійсним Договір № Н-00727/99 купівлі продажу нерухомого майна, а саме житлової квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 15 грудня 1999 року на ОСОБА_6 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та імені неповнолітньої доньки ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ), зареєстроване право власності в КП «ОМБТІ та РОН» за № 123 стр. 54, кн. 350 пр., від 13.01.2000 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний строк.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.Я. Роїк