Справа № 587/4527/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2025 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Черних О.М., за участю секретаря судового засідання Овчаренко М.В., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області (с. Миколаївка, вул. Шевченка, 1, Сумського району Сумської області), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , мешканка АДРЕСА_3 ), третя особа: Сумська районна державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми, пр.. Перемоги, 6) про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом,
В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі, заперечень проти позовної заяви не має.
Представник Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі доказами, щодо позовних вимог не заперечує.
Від третьої особи - державного нотаріуса Сумської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Частиною третьою ст. 89 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.
Відповідно до ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно із ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 1994 року на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить квартира загальною площею 42,5 кв. м по АДРЕСА_3 (а. с. 11).
Рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області № 174 від 25 жовтня 2023 року «Про упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна в с. Степаненкове» упорядковано нумерацію об`єкту нерухомості, а саме: квартири в житловому будинку, належної на праві сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визначивши таку адресу: АДРЕСА_3 (а.с. 45-46).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10) та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно.

Як вбачається з копії спадкової справи № 353/2014, заведеної до майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 30-44), спадкоємцями є його дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_4 , яка відмовилась від прийняття спадщини за законом після померлого батька ОСОБА_3 на користь дружини померлого, спадкоємиці за законом ОСОБА_2

03 липня 2024 року державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом до майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого: дружина ОСОБА_2 має право власності на 2/3 частки, у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовилась донька спадкодавця ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 на 1/3 частку (а.с. 41).

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При зверненні позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_2 за довіреністю, до державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори щодо видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0694 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , після батька та чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частку на ім`я ОСОБА_1 , на 2/3 частки на ім`я ОСОБА_2 , їм було відмовлено у зв`язку з тим, що Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 605060 видано без урахування вимог ст. 89 Земельного кодексу України. Документів, що за життя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 якимось чином вирішили долю спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0044 (визначили розмір часток у праві спільної власності та/або виділити відповідні частки) при зверненні до нотаріуса не надали (а.с. 16-18).

Статтями 60, 70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при цьому, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності і частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання прав.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Таким чином, земельна ділянка, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, є спільною сумісною власністю, оскільки квартира, яка знаходиться на цій земельній ділянці, належала подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому ОСОБА_2 належить частина спірної земельної ділянки як співвласниці сумісного майна, а інша частина земельної ділянки є спадковим майном і підлягає поділу між спадкоємцями, а тому відповідно частка позивача ОСОБА_1 у вказаній земельній ділянці буде складати 1/6.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 328, 355, 369, 368, 370, 372, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1297 ЦК України, ст. ст. 86,87,89,120,125,152 ЗК України, ст. ст. 60,70 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 2,4,81,82,89, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області (с. Миколаївка, вул. Шевченка, 1, Сумського району Сумської області), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , мешканка АДРЕСА_3 ), третя особа: Сумська районна державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми, пр.. Перемоги, 6) про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0694 га з кадастровим номером :06:002:0044 як майно спільної сумісної власності за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 березня 2025 року.

Суддя О.М.Черних