Справа № 182/5206/23
Провадження № 2/0182/730/2025
18.02.2025 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Максименко Ольга Володимирівна, про припинення договору довічного утримання -
В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Максименко Ольга Володимирівна, про припинення договору довічного утримання.
В обгрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що 18 серпня 2008 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко Ольгою Володимирівною був посвідчений договір довічного утримання (догляду), реєстраційний номер 1787. Відповідно до зазначеного договору, вона передала у власність ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 , відповідно п.2 Договору, згідно статей 749, 750 ЦК України, взяла на себе зобов`язання довічно повністю її утримувати, забезпечувати житлом у вказаній квартирі, своєчасним та калорійним харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, побутовим та медичним обслуговуванням. Відповідно до п.7 Договору, право власності, яке переходить за договором довічного утримання, виникає у Набувача (відповідача по справі), згідно статей 210, 748 Цивільного кодексу України. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26.01.2009 року №21663899, власником належної позивачці квартири стала відповідачка ОСОБА_2 . Крім того, в договорі зазначено, що 18 серпня 2008 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко Ольгою Володимирівною, на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат», та у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання (догляду) наклалась заборона відчуження зазначеної в договорі квартирі АДРЕСА_1 , що належить їй до припинення чи розірвання договору довічного утримання (догляду). Після підписання зазначеного договору ОСОБА_2 жодного дня не спілкувалась із нею та жодним чином не намагалась виконати взяті на себе зобов`язання. З приводу невиконання відповідачем своїх обов`язків вона зверталась за порадою до юриста, яка пояснила їй, що договір може бути розірвано лишу у судовому порядку. Тому, на підставі викладеного, змушена звернутись до суду та просить припинити договір довічного утримання (догляду), реєстраційний номер 1787, укладений 18 серпня 2008 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко Ольгою Володимирівною, - шляхом його розірвання.
Позивачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, від її представника ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає.
Відповідачка про розгляд справи була повідомлена належним чином, в судове засідання не прибула, будь-які клопотання чи заяви на адресу суду не надала, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористалась. Конверт, який був направлений за останньою відомою адресою її місця реєстрації та проживання, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Максименко Ольга Володимирівна, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не прибула.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між позивакою по справі ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання (догляду), який було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1787. Відповідно до зазначеного договору, ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 , відповідно п.2 Договору, згідно статей 749, 750 ЦК України, взяла на себе зобов`язання, довічно повністю утримувати позивачку, забезпечувати її житлом у вказаній квартирі, своєчасним та калорійним харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, побутовим та медичним обслуговуванням. Відповідно до п.7 Договору, право власності, яке переходить за договором довічного утримання, виникає у Набувача (відповідача по справі), згідно статей 210, 748 Цивільного кодексу України.
Так, позивачка, як на підставу звернення до суду з даним позовом, вказує, що відповідачка з моменту укладення Спадкового договору повністю самоусунулась від його виконання та будь-які відносини з позивачем не підтримує.
Відповідно до ст.1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Тому коло обов`язків набувача має визначатися вже виходячи не з одностороннього волевиявлення відчужувача, а зі спільної згоди сторін, враховуючи договірний характер правовідносин.
За змістом ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
У Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що «оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору, на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2020 року в справі № 209/3295/18 (провадження № 61-1089св20) вказано, що «згідно із частиною першою статті 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача, у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Статтею 651ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним розпоряджень позивача, зазначених у спадковому договорі.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням характеру невиконання відповідачем обов`язків за вказаним спадковим договором, яке є систематичним, а наявність укладеного договору позбавляє позивача, за рахунок приналежного їй майна, реалізувати свої права на укладення іншого спадкового договору, суд вважає за необхідне розірвати спадковий договір з підстав невиконання його умов відповідачем, який є за вказаним договором набувачем, а саме: зобов`язань щодо догляду за відчужувачем та виконання розпоряджень, передбачених спадковим договором.
Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Максименко Ольга Володимирівна, про припинення договору довічного утримання - задовольнити.
Розірвати спадковий договір від 18 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко Ольгою Володимирівною, та зареєстрований в реєстрі за № 1787.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал