Справа № 945/758/24
Провадження № 2/472/67/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2025 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі: судді Орленко Л.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
05 вересня 2024 року до суду за підсудністю надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
13 жовтня 2021 року між ТОВ "МАНІФОЮ" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу № 13-10/2021, відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ "Вердикт Капітал" за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору позики № 1855822 від 10 березня 2021 року.
10 березня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору позики № 1855822 від 10 березня 2021 року.
За наведеного, з урахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за наданою позикою в розмірі 30 991 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 4 000 грн., сума заборгованості за відсотками - 26 991 грн.; також просив стягнути судовий збір в розмірі 3028 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 9000 гривень.
Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України відзив на позовну заяву.
Відповідачу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за зареєстрованим місцем проживання, яку відповідач отримала 30.10.2024 року, що підтверджується поштовим повідомленням. Крім того, отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 05.11.2024 року, що підтверджується її розпискою. Будь-яких заяв, клопотань чи письмових пояснень до суду не подала.
Відповідач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву.
Таким чином, суд вирішив розглядати справу за наявними матеріалами.
Розгляд справи проводиться без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Вказаний договір підписано одноразовим електронним ідентифікатором як аналог власноручного підпису позичальника. Факт отримання кредитних коштів підвтерджується відповіддю ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 06.02.2024 року (а.с. 16, зворотня сторона).
13 жовтня 2021 року між ТОВ "МАНІФОЮ" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу № 13-10/2021, відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ "Вердикт Капітал" за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору позики № 1855822 від 10 березня 2021 року. 10 березня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору позики № 1855822 від 10 березня 2021 року, що підтверджується копіями договорів факторингу, копіями актів прийому-передачі реєстру боржників, витягами з реєстру боржників (а.с. 22-34).
На думку позивача відповідач свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 15.03.2024 року становить 66 868 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 4 000 грн., сума заборгованості за відсотками - 62 868 грн.
Також судом встановлено, що зазначений вище кредитний договір не оскаржений і є чинним.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Первісні кредитори обов`язки за умовами договорів виконали, надавши кредитні кошти відповідачеві.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису було підписано: договір позики № 1855822 від 10 березня 2021 року, додаткові угоди до договору позики від 08 квітня 2021 року, від 09 травня 2021 року, від 08 червня 2021 року, графік платежів та паспорт позики.
Таким чином, з відповідачем було погоджено умови кредитування.
Згідно з витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 13-10/2021 від 13 жовтня 2021 року (а.с. 27) та розрахунків заборгованості сума заборгованості відповідача за договором позики № 1855822 від 10 березня 2021 року станом на 13.10.2021 року становить 12 388 грн., з яких: сума заборгованості за основним боргом - 4 000 грн.; сума заборгованості за відсотками за користування позикою - 6368 грн.; сума заборгованості за відсотками на прострочену позику - 2020 грн., а згідно з витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року (а.с. 34) та розрахунків заборгованості, сума заборгованості відповідача за договором позики № 1855822 від 10 березня 2021 року станом на 15.03.2024 року становить 66 868 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 4 000 грн., сума заборгованості за відсотками - 62 868 грн.
Вказані докази не спростовані відповідачем і на думку суду є достатніми на підтвердження розміру заборгованості відповідача за кредитним договором.
При цьому, судом встановлено, що за договором позики № 1855822 від 10 березня 2021 року відповідачу було нараховано відсотки поза межами строку кредитування.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
З наведених обставин справи вбачається, що зі змісту кредитних договорів сторони укладали в електронній формі кредитні договори зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та погодили строк користування кредитом.
Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства та вже усталеної судової практики вбачається, що після спливу погодженого між сторонами строку позивач не має права на нарахування процентів, передбачених договором, а має право на отримання грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Проте всупереч зазначеним нормам матеріального права позивачем неправомірно нараховані проценти за користування кредитом після спливу строку кредитування.
Відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора (а.с. 18-19), розмір заборгованості за договором позики № 1855822 від 10 березня 2021 року за відсотками в межах строку кредитування (за період з 10 березня 2021 року по 08 липня 2021 року включно) становить 2388 гривень.
Вимог про стягнення заборгованості з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено.
Отже, внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася загальна заборгованість позичальника перед позивачем як правонаступником первісного кредитора за договором позики № 1855822 від 10 березня 2021 року станом на 15.03.2024 року, яка становить 6388 гривень, з яких: сума заборгованості за основним боргом - 4000 грн., сума заборгованості за відсотками - 2388 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено частково, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 624,14 грн. судового збору (6388 грн. (сума задоволена судом) х 3028 грн. (сума судового збору) / 30 991 грн. (загальна сума позову)).
Крім того, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 гривень.
Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат на правничу допомогу підтверджується договором № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року, заявкою на надання юридичної допомоги № 1598 від 07.02.2024 року, витягом з акту № 1 від 13.02.2024 року про надання юридичної допомоги, платіжним дорученням від 09.02.2024 року (а.с. 45-50).
Відповідно до витягу з акту № 1 від 13.02.2024 року про надання юридичної допомоги Адвокатське об`єднання "Лігал Ассістанс" надало позивачу такі послуги з юридичної допомоги: 1) надання усної консультації - 3000 грн.; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу - 6000 грн.
При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часткового задоволення позову, враховуючи, що адвокатом фактично було складено лише позовну заяву; часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціни позову, яка задоволена судом 6 388 грн. (спір є малозначним), суд вважає, що розмір гонорару в 9000 грн. є необґрунтованим та явно завищеним, оскільки сума гонорару адвоката перевищує ціну позову, яка задоволена судом, при тому, що адвокатом було підготовлено лише позовну заяву, на що витрачено порівняно невеликий проміжок часу.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу до 5000 грн., що буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити частково.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Повне рішення суду складено 24 лютого 2025 року, що є датою його ухвалення.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко