Справа № 205/6133/23
Провадження № 2/932/2427/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді- Потоцької С.С.,

за участю секретаря судового засідання- Карапиш А.М.,

позивача 1- ОСОБА_1 ,

представника позивача- 2 Базюкевича Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 для оформлення спадщини позивачами як спадкоємцями четвертої черги.

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що ОСОБА_1 є донькою позивача-2 ОСОБА_2 . ОСОБА_2 є власницею 14/27 (28/54) частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . Іншим частковим власником вказаного домоволодіння в розмірі 1/6 (9/54) є третя особа - ОСОБА_3 . Позивачі вказують, що проживали однією сім`єю разом із ОСОБА_4 все своє життя в одному будинку, постійно підтримували фактичні родинні відносини, вели спільне господарство, разом проводили весь вільний час, мали спільний побут, в будинку обладнана одна спільна кухня для всіх. Позивачі спільно забезпечували власні побутові потреби і піклувалась про ОСОБА_4 , разом забезпечували спільні медичні потреби, спільно вирішували всі побутові питання, мали спільний бюджет на продукти та комунальні послуги, купували за спільні кошти ліки та продукти, забезпечували лікування, в тому числі лікування ОСОБА_4 під час її перебування в геріатричному пансіонаті протягом останнього місяця життя - з 05.02.2013 по 08.03.2013. Фактично ОСОБА_4 ставилась до ОСОБА_2 як до сестри, до ОСОБА_1 - як до доньки.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту не складала, спадкоємців за законом не мала. Позивачі відповідно до статей 1297, 1298 ЦК України в 2023 році звернулись до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 . На підставі цих заяв нотаріусом заведена спадкова справа № 105/2023.

Постановою від 22.02.2023 нотаріус відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а постановою від 28.03.2023 нотаріус відмовила ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва на право спадщини. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем позивачам необхідно для оформлення спадщини за померлою ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2023 справа передана для розгляду за територіальною підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 відкрито провадження у справі.

У зв`язку із відставкою судді ОСОБА_5 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею у цій справі визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Потоцька С.С.

Ухвалою від 09.08.2024 справа прийнята до провадження судді Потоцької С.С., призначені судові засідання.

Відповідач Дніпровська міська рада просила розглядати справу без участі її представника та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя особа ОСОБА_3 проти задоволення позову не заперечувала, просила розглядати справу без її участі.

Також ухвалою суду від 01.02.2024 витребувано у Другої Дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 .

Протокольною ухвалою від 21.02.2025 закрито підготовче судове засідання та розгляд справи по суті призначений на 07.03.2025.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача 2 наполягали на задоволенні позовних вимог, надали пояснення аналогічні, викладеним у позові.

У судовому засіданні 07.03.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 17.03.2025.

Заслухавши позивача 1, представника позивача 2, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухавши показання свідків, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до паспортних відомостей про місце реєстрації зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 18.08.1994 (а.с. 11).

Позивач ОСОБА_2 відповідно до паспортних відомостей про місце реєстрації зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 14.02.1980 по 25.04.2006 (а.с.7 зв. б).

Відповідно до свідоцтва про народження від 16.05.1975 ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 є донькою ОСОБА_2 (а.с. 16).

У домовій книзі будинку за адресою: АДРЕСА_1 зазначені відомості про реєстрацію ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (а.с 23-29).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вказано у матеріалах спадкової справи (а.с. 108-120). Померла ОСОБА_4 була зареєстрована з 05.02.1980 по 04.02.2013 за адресою АДРЕСА_1 , про що зазначено у листі Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 09.09.2020 № 14/5-10400 (а.с.32).

За довідкою КП «Дніпровський геріатричний пансіонат» від 23.02.2023 ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в комунальному закладі Дніпровський геріатричний пансіонат з 05.02.2013 по 08.03.2013 (а.с.30 зв.б.).

Державним нотаріусом Другої Дніпровської нотаріальної контори 24.02.2023 винесена постанова про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало, померлій ОСОБА_4 (а.с. 42).

Державним нотаріусом Другої Дніпровської нотаріальної контори 28.03.2023 винесена постанова про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало, померлій ОСОБА_4 (а.с. 43).

Квартальним комітетом № 34 Новокодацького району складений 10.04.2023 акт, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 більше п`яти років до її смерті . Інші особи, які б проживали з ОСОБА_4 однією сім`єю більші п`яти років до її смерті відсутні (а.с. 35).

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18 січня 2022 року у справі N 640/6766/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц (провадження N 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Обов`язковою умовою є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Вирішуючи питання про проживання зазначених осіб саме однією сім`єю, зокрема ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, наявності взаємних прав та обов`язків як членів сім`ї, суд враховує наступне.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 повідомила суду, що вона з померлою проживали разом в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , все її життя, дітей ОСОБА_4 не мала, тому ставилася до неї як до доньки, вони мали спільний бюджет, піклувалися одна за одною, разом проводили відпочинок, готували їжу на спільній кухні, вона купляла ліки, поховання померлої теж вона робила.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , повідомили суду, що вони є сусідами позивачів. Померлу ОСОБА_4 , позивачів вони знають практично все життя, оскільки мешкають поруч. Дітей у померлої не було, чоловік помер, позивачі разом з померлої вели спільний побут, тривалий час, більше ніж п`ять років до смерті ОСОБА_4 . Позивачі та ОСОБА_4 все своє життя проживали за цією адресою. Померла лише останній місяць перед смертю провела у пансіонаті, до цього нікуди не виїжджала, у домі одна кухня, вони разом готували їжу, відпочивали, проводили роботи з благоустрою квартири спільно. Ставилися одна до іншої як родичі.

Показання цих свідків суд вважає належними та допустимими, оскільки вони узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами, не суперечать їм, взаємопов`язані та в сукупності з ними підтверджують обставини, на які в позовній заяві посилається позивач.

Також, окрім показів цих свідків, про те, що померла проживав однією сім`єю з позивачами вказують спільні фотографії позивачів зі спадкодавцем, Домова книга, листДніпровської міської ради від 09.09.2020 про склад зареєстрованих осіб станом, актом за участю голови квартального комітету № 34.

Судом враховано, що позивач-2 є співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1 їй належить 28/54, а померлій належить 8/54 житлового будинку. Дніпровська міська рада будь-яких доказів щодо визнання частини житлового будинку відумерлою спадщиною не надала, судових рішень з цього приводу не було.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі N 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Відповідно до показань свідків, допитних у судовому засідання, ОСОБА_2 фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що встановлені судом обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами, доводять наявність факту спільного проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_4 не менш як п`ять років до часу дати її смерті у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 більш ніж як п`ять років до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт того, що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 більш ніж як п`ять років до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ;

Представник позивача 2 ОСОБА_9 , РНКОПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Дніпровська міська рада, , м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 75

Суддя С.С. Потоцька