ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3751/25 Справа № 210/6187/24 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н.А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 210/6187/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він працював на РУ імені Кірова, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг», у шкідливих умовах праці майже 17 років, а саме з 14 вересня 1981 року 05 серпня 1998 року, на посадах: підземного гірничого робітника очисного забою, підземного машиніста скреперної лебідки на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова.

На підставі Санітарно-гігієнічної характеристики про умов праці від 17 січня 2006 року № 2/2-44, з доповненням наданої Головним державним санітарним лікарем Саксаганського району м. Кривого Рогу, медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини м. Кривого Рогу» позивачу було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова і шийна з порушенням біомеханіки хребта 2-3 ст. та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ст., деф.артрозу ліктьових суглобів ПФ 1 ст., ліктьового стилоідиту справа та дв.гонартрозу ПФ 1 ст. Нейросенсорна приглухуватість 1 ст. з легким зниженням слуху). Захворювання професійні.

Відповідно до п.16 Акту, професійне захворювання виникло за таких обставин, працюючи на шахті «Родіна» ВАТ «Криворіжзалізрудком» підземним гірником очисного забою з 11 серпня 1998 року по цей час (9 років 6 місяців) ОСОБА_1 , згідно з професійними обов?язками, виконував роботи у підземних умовах шахти, де з-за того, що не завжди була можливість застосувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору, характеризувалися важкою фізичною працею, а також у зоні діючих машин і обладнання, які, внаслідок конструктивних недоліків, були джерелом шуму, що перебільшував гранично-допустимий рівень.

Згідно з санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці, підготовленою Саксаганською райСЄС від 17 січня 2006 року № 212 - 44 та доповнення до неї від 13 березня 2007 року № 212-782, працюючи на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда» з 14 вересня 1981 року по 01 липня 1985 року та з 01 липня 1986 року по 05 серпня 1998 року підземним гірником (3 міс.), підземним машиністом скреперної лебідки (4 роки 11 міс.) та підземним гірником очисного забою (10 року 9 міс.), ОСОБА_1 виконував роботи, які також характеризувалися важкою фізичною працею, гранично - допустимі норми та шумом, що перебільшував гранично допустимий рівень.

Відповідно до довідки МСЕК від 16 квітня 2015 року серії 12ААА № 003925 та серії 10ААГ № 023813, Позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% (з яких: 35% - радикулопатія, 5% - туговухість) та 3 група інвалідності з 01 травня 2015 року, безстроково.

У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він відчуває постійний біль та відчуття затерпання в руках, біль та обмеження рухів в суглобах кінцівок перевагу больових відчуттів в правому променево-зап`ястковому і лівому ліктьовому суглобах, гострий біль та типом «прострілів» в нижнє-грудному в п/крижовому відділі хребта, оніміння правої ноги по задньо-зовнішній поверхні при тривалому перебуванні стоячій позі та ході і під час відпочинку, підвищену мерзлякуватість дистальних відділів кінцівок.

У зв`язку з наведеним вище позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 213 000 грн без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 164 000 грн за спричинену моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві, без урахування утримання з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1 640 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборон на проведення робіт у шкідливих умовах праці.

Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці.

Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. На ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідно до вимог чинного законодавства, повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення умов праці шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва.

Сума компенсації моральної шкоди є необґрунтованою, завищеною та не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої стверджує позивач.

Суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваного рішення, не врахував наведені доводи відповідача та задовольнив позовні вимоги в розмірі 164 000 грн, що перевищує розмір задоволених позовних вимог в аналогічних справах, а отже оскаржуване рішення не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 працював на РУ імені Кірова, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг», у шкідливих умовах праці майже 17 років, а саме з 14 вересня 1981 року 05 серпня 1998 року, на посадах: підземного гірничого робітника очисного забою, підземного машиніста скреперної лебідки на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова.

На підставі Санітарно-гігієнічної характеристики про умов праці від 17 січня 2006 року № 2/2-44, з доповненням наданої Головним державним санітарним лікарем Саксаганського району м. Кривого Рогу, медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини м. Кривого Рогу» (виписки-епікриз № 318/122 від 15 лютого 2008 року), позивачу було встановлено професійне захворювання: Радикулопатія попереково-крижова і шийна з порушенням біомеханіки хребта 2-3 ст. та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ст., деф.артрозу ліктьових суглобів ПФ 1 ст., ліктьового стилоідиту справа та дв.гонартрозу ПФ 1 ст. Нейросенсорна приглухуватість 1 ст. з легким зниженням слуху). Захворювання професійні.

Так, виходячи з п.13 Акту № 04 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 березня 2008 року (далі - Акт), наявність шкідливих умови праці: умови та характер праці підземного гірника очисного забою належать до III класу 3 ст. шкідливості (атестація робочого місця у 2001 року).

Відповідно до п.16 Акту, професійне захворювання виникло за таких обставин, працюючи на шахті «Родіна» ВАТ «Криворіжзалізрудком» підземним гірником очисного забою з 11 серпня 1998 року по цей час (9 років 6 міс.) ОСОБА_1 , згідно з професійними обов?язками, виконував роботи у підземних умовах шахти, де з-за того, що не завжди була можливість застосувати асоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору, характеризувалися важкою фізичною працею, а також у зоні діючих машин і обладнання, які, внаслідок конструктивних недоліків, були джерелом шуму, що перебільшував гранично-допустимий рівень.

Згідно з санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці, підготовленою Саксаганською райСЄС від 17 січня 2006 року № 212 - 44 та доповнення до неї від 13 березня 2007 року № 212-782, працюючи на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда» з 14 вересня 1981 року по 01 липня 1985 року та з 01 липня 1986 року по 05 серпня 1998 року підземним гірником (3 міс.), підземним машиністом скреперної лебідки (4 роки 11 міс.) та підземним гірником очисного забою (10 роки 9 міс.), ОСОБА_1 виконував роботи, які також характеризувалися важкою фізичною працею, гранично - допустимі норми та шумом, що перебільшував гранично допустимий рівень.

Причинами виникнення професійного захворювання позивача відповідно до п.17 Акту, слугували: Тривалий стаж роботи (25 років 8 міс.) в умовах важкої фізичної праці, яка перебільшувала ГДН, шуму, який перевищував ГДР та несприятливого мікроклімату: 1. 1. Рівень фізичного перевантаження підземний гірник очисного забою на ш. «Родіна»; підземний гірник очисного забою, машиніст скреперної лебідки, підземний гірник на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова: маса вантажу, що підіймалася та перемішувалася - 40 кг при ГДН 30 кг, час перебування у нахиленому положенні більше 30° - 14.8% робочої зміни при допустимому 0%, робоча поза: вимушена - 15%, нахили тулуба - вимушені більше 30° - 146 разів за зміну при допустимих 51-100 разів. Важкість праці відноситься до III кл. 2 ст. шкідливості. 1.2. Рівень шуму: підземний гірник очисного забою на ш. «Родіна»; підземний гірник очисного забою, машиніст скреперної лебідки, підземний гірник на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова - 95 дБА при нормі 80 дБА. 1. 3. Мікрокліматичні умови: на підземних роботах: температура повітря +15°С при нормі +16 +19°С, рівень вологості повітря 100% при допустимому 80-30%.

Таким чином, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок тривалої праці в шкідливих умовах на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова, ОСОБА_1 втратив своє здоров?я та працездатність і набув професійне захворювання.

За довідками МСЕК від 16 квітня 2015 року серії 12ААА № 003925 та серії 10ААГ № 023813, позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% (з яких: 35% - радикулопатія, 5% - туговухість) та 3 група інвалідності з 01 травня 2015 року, безстроково.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 164 000 грн, суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем та тривалості праці позивача у шкідливих умовах праці у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активність позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці"», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачці первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями у 2015 році, безстроково, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало їй право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практичноможливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 березня 2008 року вбачається, що причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи, майже 17 років, на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в умовах важкої фізичної праці, яка перебільшувала ГДН, шуму, який перевищував ГДР та несприятливого мікроклімату: 1. 1. Рівень фізичного перевантаження підземний гірник очисного забою на ш. «Родіна»; підземний гірник очисного забою, машиніст скреперної лебідки, підземний гірник на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова: маса вантажу, що підіймалася та перемішувалася - 40 кг при ГДН 30 кг, час перебування у нахиленому положенні більше 30° - 14.8% робочої зміни при допустимому 0%, робоча поза: вимушена - 15%, нахили тулуба - вимушені більше 30° - 146 разів за зміну при допустимих 51-100 разів. Важкість праці відноситься до III кл. 2 ст. шкідливості. 1.2. Рівень шуму: підземний гірник очисного забою на ш. «Родіна»; підземний гірник очисного забою, машиніст скреперної лебідки, підземний гірник на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова - 95 дБА при нормі 80 дБА. 1. 3. Мікрокліматичні умови: на підземних роботах: температура повітря +15°С при нормі +16 +19°С, рівень вологості повітря 100% при допустимому 80-30%..

Отже, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

При цьому, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг`норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 40 % та визнання людиною з інвалідністю третьої групи, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутня вина відповідача в спричиненні моральної шкоди не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в даному випадку вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на судову практику районних та апеляційних судів в аналогічних справах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: