ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/1173/23Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В.
Провадження № 22-ц/817/318/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Гичко К.С.

без сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 602/1173/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Матвійчук Віталій Володимирович, на ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 січня 2025 року, постановлену суддею Радосюком А.В., за заявою ОСОБА_1 про встановлення розстрочки виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Матвійчук В.В., звернувся в суд із заявою про розстрочку виконання рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 29 березня 2024 року в цивільній справі № 602/1173/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування заяви посилається на те, що у провадженні Шумського відділу ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться на виконанні виконавчий лист № 602/1173/23 від 14.05.2024 року, виданий Лановецьким районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 474226,00 грн., розмір судового збору, який належить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 становить 4744,47 грн. Крім цього, з ОСОБА_1 підлягає стягненню виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Загальна сума стягнення за виконавчим провадженням № 75905101 становить 527050,52 грн. Дана сума є непомірно великою для боржника. Боржник не відмовляється від виконання рішення суду, проте, намагається знайти шляхи сплати боргу без необхідності в примусовому порядку реалізувати його нерухоме майно на прилюдних торгах в рамках ВП.

Станом на дату пред`явлення даної заяви ОСОБА_1 немає стабільного заробітку, має періодичні нестабільні доходи, які не можуть покрити всю суму заборгованості за два-три місяці, а тому встановлення розстрочки має визначальне значення для боржника, а тому просить розстрочити виконання рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 29.03.2024 року у справі № 602/1173/23 строком на один рік, шляхом встановлення наступного графіку внесення періодичних платежів: 4000,00 грн в перший місяць після встановлення розстрочки рішення суду; 44277,32 грн в наступні 11 місяців по повного виконання рішення суду.

Ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 січня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення розстрочки виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Матвійчук В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 січня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника посилається на те, що пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або без діяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження від 26 грудня 2003 року не містить виключного переліку обставин, які дозволяють заявляти боржнику клопотання про розстрочку, а суду відповідно задовольнити таку заяву.

Таким чином, ні закони, ні судова практика (прецеденти) не містять вичерпного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Так, станом на дату пред`явлення даної заяви до суду, ОСОБА_1 не має стабільного заробітку, має періодичні нестабільні доходи, які не можуть покривати всю суму заборгованості за два-три місяці, а тому, встановлення розстрочки має визначальне значення для боржника.

При цьому, встановлення розстрочки не зменшує та не скасовує права стягувача на отримання присудженої судом заборгованості із ОСОБА_3 .

Представник ОСОБА_2 - адвокат Никифорак В.М. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Матвійчука В.В., у якому зазначив, що враховуючи наявність у боржника значної кількості нерухомості, фінансовий стан відповідача свідчить про його об`єктивну спроможність погасити борг за договором позики, який він уклав з власної волі, усвідомлюючи свій обов`язок після завершення дії договору повернути борг у повному обсязі.

Питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Подаючи апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Матвійчук В.В. просив скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції. Проте, цивільна справа № 602/1173/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики, вже розглянута судом і по ній винесено рішення суду, яке набрало законної сили і не оскаржувалося відповідачем. Таким чином, направлення справи для продовження її розгляду судом першої інстанції немає сенсу.

28 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Матвійчук В.В. подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із хворобою.

Однак, на підтвердження вказаних обставин, які викладені у заяві про відкладення розгляду справи, адвокатом Матвійчуком В.В. не надано жодного доказу.

Враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність відповідача та його представника, визнавши причини їх неявки у судове засідання неповажними.

Представник Проданюка Б.Б. та Шумський відділ ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного регіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про розгляд справи шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявні довідки про доставку електронного документа.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення розстрочки виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не доведено належними та допустимими доказами підстав для відстрочення виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За правилами ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 435 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення або відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10).

Судом встановлено, що рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 29 березня 2024 року у цивільній справі № 602/1173/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики , стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 474226,00 грн та 4744,47 грн сплаченого судового збору.

14.05.2024 року Лановецьким районним судом Тернопільської області на поштову адресу представника позивача адвоката Никифорак В.М. було направлено копію рішення суду від 29.03.2024 року, яке набрало законної сили, по справі № 602/1173/23 та виконавчий лист про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 .

Стягувачем спрямовано виконавчий лист № 602/1173/23 від 14.05.2024 до примусового виконання, у зв`язку з чим Шумським відділом державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 75905101 від 26.08.2024 та постанови про стягнення виконавчого збору.

В силу частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи заяву про розстрочення, заявник посилалася на погіршення його матеріального становища у зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

Між тим, слід зазначити, що введення та продовження строку воєнного стану в Україні не свідчить ні про наявність виняткових обставин, ні про поважність причин невиконання рішення суду та не позбавляє можливості боржника за наявності відповідних доходів виконувати рішення суду.

Також, вказані обставини не є достатньою підставою для розстрочення виконання судового рішення, оскільки не надають можливість встановити дійсний майновий стан заявника, з огляду на те, що заявником не було надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду жодних доказів на підтвердження майнового стану ОСОБА_1 після ухвалення рішення суду про стягнення боргу за договором позики.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність виняткових обставин, які б перешкоджали належному виконанню боржником рішення суду, ускладнювали б його виконання або робили виконання неможливим.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з постановленою ухвалою, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Матвійчука В.В. слід залиши без задоволення, а ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 січня 2025 року - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Матвійчук Віталій Володимирович залишити без задоволення.

Ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 березня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома