Провадження № 2/521/995/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ганошенка С.А.,

при секретарі судового засідання Довгань Ж.А.,

за участю:

представника позивача Клеймьонова Д.О.,

представника відповідача адвоката Ковальчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2024 року Військова академія (м. Одеса) звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідно до Директиви Міністра оборони України «Про переобладнання вивільненого фонду Міністерства оборони України під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей» від 11 червня 2001 року № Д-14, будівля № 87 була переобладнана під тимчасове житло для проживання безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей, яка на даний час використовується для тимчасового проживання безквартирних військовослужбовців.

Зазначив, що відповідач зі своєю сім`єю у складі 4-х осіб є користувачами кімнати № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , будівля НОМЕР_2 , яка перебуває на балансі Військової академії (м. Одеса), яка займається обслуговуванням вказаної будівлі та надає мешканцям приміщень послуги з водопостачання, опалення, забезпечення електроенергією та здійснює вивіз сміття. Відповідач є споживачем комунальних послуг, що надаються Військовою академією (м. Одеса).

Відповідно до вимог законодавства споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку - води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).

Вказував, що за період проживання відповідача в кімнаті № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме з травня 2023 року по червень 2024 року, останнім порушено взяті на себе зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого за ним станом на 01.07.2024 року рахується заборгованість в розмірі 13662,70 грн., яка складається з: заборгованості по квартирній платі - 5040,00 грн., заборгованості з надання послуг водопостачання -2360,00 грн., заборгованості з надання послуг з електропостачання 4813,28 грн., заборгованість з надання послуги з вивезення побутових відходів 224,72 грн., 462,52 грн. - три відсотки річних та 762,18 грн. - інфляційні нарахування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Оскільки відповідач зареєстрований в кімнаті АДРЕСА_3 , будівля 87 та є споживачем житлово-комунальних послуг, що надає Військова академія (м. Одеса), то він як споживач зобов`язаний щомісячно вносити плату за надані послуги згідно зі встановленим тарифом, що розраховується на 12 місяців.

Проте відповідач не виконує свої зобов`язання і має заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Станом на 01.07.2024 року у відповідача перед Військовою академією (м. Одеса), існує заборгованість, яка складає 13662,70 грн., що свідчить про невиконання споживачем зобов`язань по сплаті наданих житлово-комунальних послуг та порушення прав відповідача.

Відповідач у добровільному порядку плату за житлово-комунальні послуги у повному обсязі не вносить.

З огляду на те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі, то відповідач зобов`язаний сплатити останньому заборгованість за користування послугами, наданими Військовою академією (м. Одеса).

Посилаючись на порушення своїх прав та вимоги діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Військової академії (м.Одеса) заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 13662,70 грн., яка складається з: заборгованості по квартирній платі - 5040,00 грн., заборгованості з надання послуг водопостачання -2360,00 грн., заборгованості з надання послуг з електропостачання 4813,28 грн., заборгованість з надання послуги з вивезення побутових відходів 224,72 грн., 462,52 грн.- три відсотки річних та 762,18 грн. - інфляційні нарахування.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі, та призначено судове засідання з викликом сторін на 26.09.2024 року (а.с. 16).

07.01.2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Ковальчук І.М., в якому вона просить суд відмовити позивачу у повному обсязі по суті позовних вимог через непридатність приміщення гуртожитку до проживання після збройної атаки російської федерації (а.с. 72).

15.01.2025 року від представника позивача за довіреністю Клеймьонова Д.О. надійшла через підсистему «Електронний суд» відповідь на відзив, у якій він просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у повному обсязі (а.с. 74).

Представник позивача в судовому засіданні 06.03.2025 року підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Зазначила, що 04 травня 2023 року в результаті обстрілу російською федерацією з використанням БПЛА «Shahed» було пошкоджено два гуртожитки Військової академії (м. Одеса), в яких частково ще проживали сім`ї безквартирних військовослужбовців та військових пенсіонерів Одеського гарнізону. Внаслідок обстрілу було зруйновано дах та верхні поверхи двох п`ятиповерхових будівель гуртожитків. Внаслідок чого гуртожитки були відключені від електропостачання, водопостачання та теплопостачання, що змусило мешканців гуртожитків звільнити будівлі. Стверджувала, що незважаючи на вказані обставини, позивач безпідставно продовжує нарахування коштів за проживання в гуртожитках, внаслідок чого просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що Військова академія (м. Одеса) - державна організація, яка зареєстрована в Реєстрі суб`єктів освітньої діяльності та здійснює діяльність у сфері оборони.

Встановлено, що будівля за адресою: АДРЕСА_1 , будівля 87 перебуває на балансі Військової академії (м. Одеса), яка займається обслуговуванням вказаної будівлі та надає мешканцям приміщень послуги з водопостачання, опалення, забезпечення електроенергією та здійснює вивіз сміття., яка займається обслуговуванням вказаної будівлі, надає мешканцям приміщень послуги з водопостачання, опалення, забезпечує останніх електроенергією та здійснює вивіз сміття.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 775479 від 09 вересня 2024 року відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 15).

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружина ОСОБА_2 , 1982 року народження, донька - ОСОБА_3 , 2003 року народження, син ОСОБА_4 , 2017 року народження, проживають в кімнаті АДРЕСА_5 , що підтверджується довідкою Військової академії (м. Одеса ) від 26 липня 2024 року № 17/22/223 (а.с. 11).

Зі змісту довідки Військової академії (м. Одеса) від 26 липня 2024 року № 17/22/223 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 01 травня 2023 року комунальні послуги не сплачує.

Відповідно до розрахунку нарахування і оплати абонентом ОСОБА_1 заборгованості по комунальним послугам за період з травня 2023 року по червень 2024 року станом на 26.07.2024 року заборгованість відповідача за спожиті комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_6 складає 12438,00 грн. (а.с. 12-14).

Встановлено, що відповідачем в 2023 році було здійснено оплату за комунальні послуги (а.с. 88-90).

Станом на 01.05.2023 року відповідач заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг не мав.

Відповідно до листа Служби Безпеки України від 11.05.2023 року, № 65/112/2599 вказано, що 04.05.2023 року, приблизно о 03:05 годині, вночі, військами російської федерації здійснено обстріл військового містечка № НОМЕР_3 Військової академії ( АДРЕСА_4 ), в тому числі і гуртожиток за ГП № 87. Орган досудового слідства надає дозвіл на проведення демонтажних та відновлювальних робіт вище вказаних будівель (а.с. 56).

Зі змісту комісійного обстеження будівлі АДРЕСА_7 від 10 травня 2023 року вбачається, що дана будівля є частково пошкодженою та потребує додаткового технічного обстеження (а.с. 91-94).

Згідно з актом обстеження території та будівель військового містечка № НОМЕР_3 після нічного обстрілу 04.05.2023 року № 64 від 05.05.2023 року, у будівлі за ГП № 87 зруйновано та пошкоджено з/б перекриття технічного та п`ятого поверхів, орієнтовно на площі 970 кв.м., пошкоджено (вибито) 26 вікон на різних поверхах, повністю зруйновано дві кімнати на п`ятому поверсі. Подальша експлуатація внаслідок руйнування та пошкодження можлива частково, в подальшому пропонується провести реконструкцію будівлю за ГП № 87 (а.с. 57-58).

Представник позивача в судовому засіданні пояснив суду, що будівля гуртожитку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 використовувалась до червня 2023 року для проживання її мешканців та військовослужбовців,потім останні відселилися з приміщень, але продовжували використовувати вказані приміщення для зберігання своїх речей.

Встановлено, що відповідач та члени його сім`ї зберігають своє право користування кімнатою № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки до теперішнього часу зареєстровані в ній.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Частинами першими статтей 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено,що Збройні Сили України - це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та неподільності.

Згідно ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оброни України, яке є центральним органом виконавчої влади і військового управління.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює управління військовим майном.

Статтями 3, 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» встановлено, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України, воно набуває статусу військового майна та обліковуються у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Судом встановлено, що будівля за адресою: АДРЕСА_1 , будівля № НОМЕР_2 є військовим майном, яке з 01 березня 2014 року знаходиться на балансі та перебуває у відповідальній експлуатації Військової академії (м. Одеса).

Встановлено, що відповідно до Директиви Міністра оборони України «Про переобладнання вивільненого фонду Міністерства оборони України під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей» від 11 червня 2001 року № Д-14, будівля № 87 за адресою: АДРЕСА_1 використовується для тимчасового проживання,безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей та на даний час використовується для тимчасового проживання безквартирних військовослужбовців.

Відповідно до ст. 127 ЖК України під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Матеріали справи не містять доказів того, що будівля АДРЕСА_7 визнана гуртожитком.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (далі - Закон № 1875-ІV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1875-ІV, яка визначає терміни, які вживаються у цьому Законі, житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 5 Закону № 1875-ІV України, до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Аналіз змісту цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №1875-ІV, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом.

Згідно із ст. 9 Закону № 1875-ІV споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною першою статті 12 Закону №1875-ІV визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону № 1875-ІV).

Відповідно до ст. 13 Закону № 1875-ІV договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до 13 Закону №1875-ІV) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

У частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 та п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону № 1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Позивач звернувся до відповідача з листом-претензією щодо погашення простроченої заборгованості за надані комунальні послуги від 02.08.2024 року, № 26/5/620, яким запропоновано відповідачу сплатити борг за надані комунальні послуги у розмірі 13662,70 грн. (а.с. 9-10). Вказаний лист-претензія був проігнорований відповідачем.

Відповідачем не надано власного розрахунку нарахувань за послугу з постачання комунальних послуг та не спростовано правильність таких нарахувань, здійснених позивачем. Матеріали справи також не містять актів-претензій про неналежне надання або ненадання послуг, які б підтверджували твердження відповідача про здійснення розрахунків за ненадані послуги.

Крім того, доказів того, що послуги відповідачу не надавались, що він не користувався наданими послугами і потреби в таких послугах не мав, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність договору на надання послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг у повному обсязі.

Указана позиція повністю співпадає з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів КГС від 21 квітня 2020 у справі № 910/7968/19.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-ІV визначено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 68 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст. 31 Закону № 1875-ІV.

Отже до повноважень Військової академії (м. Одеса ) не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості або вжиття відповідачем заходів щодо припинення чи обмеження надання таких послуг з боку позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Щодо нарахування плати за комунальні послуги (послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами) та послугу з управління багатоквартирними будинками споживачам, що вимушено покинули свої домівки то, згідно з пунктом 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку і це важливо) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Тобто споживачі, які тимчасово залишили свої домівки, можуть скористатися своїм правом не сплачувати за перелічені комунальні послуги за період відсутності за місцем постійного проживання. Для цього потрібно звернутися до виконавців (надавачів) послуг (централізованого водопостачання та водовідведення, постачання гарячої води, поводження з побутовими відходами) з відповідною заявою, до якої долучити докази своєї тимчасової відсутності (довідка з тимчасового місця проживання, лікування, проходження військової служби, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи тощо). Деталізація цієї процедури може зазначатися у відповідних договорах про надання комунальних послуг.

Разом з тим, суд зазначає, що представником відповідача не надано жодних доказів звертання до позивача з заявами щодо подальшого не нарахування плати за споживання житлово-комунальних послуг та заяв про відмови в утримуванні відповідної житлової площі.

При цьому суд зазначає, що відповідач та члени його сім`ї залишалися протягом всього часу нарахування зареєстрованими у вказаному приміщенні, як пояснив у судовому засіданні представник позивача до кімнати № 316, яку займає відповідач та члени його сім`ї доступу немає, кімната не зазнала руйнувань, знаходиться замкнена,там зберігаються речі відповідача та його родини. Зворотнього стороною відповідача у судовому засіданні доведено не було,як і факту користування відповідачем іншим житловим приміщенням.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625ЦК України.

Отже відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що відповідно до розрахунку складає 12438,00 грн., а також 3 % річних від простроченої суми, що складає 462,52 грн. та інфляційні нарахування 762,18грн. (а.с.13-14).

З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір у справі складає 3028,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с. 7), а тому підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 15, 16, 525, 526, 625 ЦК України, ст. 1, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь Військової академії (м. Одеса) (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 10, ) заборгованість за комунальні послуги станом на 01 липня 2024 року у розмірі 13662 (тринадцять тисяч шістсот шістдесят дві) гривні 70 копійки, яка складається: 12438,00 грн. сума боргу, а також 3 % річних від простроченої суми, що складає 462,52 грн. та інфляційні нарахування 762,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь Військової академії (м. Одеса) (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 10, ) судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 березня 2025 року.

СУДДЯ Сергій ГАНОШЕНКО