Справа № 138/2445/24
Провадження №:2/138/78/25
12.03.2025 м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю секретаря Бугери І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.09.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовче провадження у справі.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.11.2024 продовжено на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у справі.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.02.2025 постановлено визнати потрібним, щоб позивач надав суду особисті пояснення по суті спору, а саме щодо ненадання до суду оригіналу розписки від 17.05.2021.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2025 за клопотанням сторони позивача залишено без розгляду позовні вимоги в частині вимог про стягнення з відповідача стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції за період з 24.02.2022 по 14.08.2024.
Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти заочного рішення не заперечував. Також до своєї заяви долучив оригінал розписки від 17.05.2021 та договору позики від 17.05.2021.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином за адресою реєстрації, однак поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 12.03.2025 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд, дійшов такого висновку.
Встановлено, що 17.05.2021 між сторонами було укладено договір позики (безвідсоткової) на мінеральні добрива. Відповідно до умов зазначеного договору позивача надав відповідача безвідсотково у борг мінеральні добрива карбамід фасований по 100 кг. на загальний тоннаж 18 т на суму 300000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути грошову суму за відгружені в борг мінеральні добрива у визначений цим договором строк, тобто до 17.11.2021. Підтвердженням отримання позики є розписка видана позикодавцю, яка є невід`ємною частиною цього договору. По закінченню строку, вказаного у п.3.1 цього договору, позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути грошову суму позики. Позика повертається шляхом передачі готівки із рук позичальника в руки позикодавця. Підтвердженням повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику. Також п.6.2. цього договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків повернення позики, передбачених п.3.1, 4.4 та 5.1 договору, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1,2% від загальної вартості мінеральних добрив за кожен день прострочення (а.с.5-6).
Відповідно до розписки складеної 17.05.2021 ОСОБА_2 відповідно до договору позики від 17.05.2021 одержав від ОСОБА_1 у борг мінеральні добрива на суму 300000,00 грн. і зобов`язався повернути її в строк, а саме до 17.11.2021 (а.с.7).
Представником позивача також було надано до суду оригінали вказаних вище документів.
Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц.
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Договір позики є класичним прикладом реального договору, про що свідчить положення абзацу 2 частини 1 статті 1046 ЦК України. Така норма сформульована імперативно. Окрім того, із дефініції цього договору, яка закріплена в абзаці 1 частини 1 статті 1046 ЦК України, можна зробити висновок, що оскільки позика спрямована до обов`язку повернути взяте в позику, то немає позики там, де не було заздалегідь взято в позику, тому що тоді не може бути мови про повернення (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.10.2018 в справі № 924/1096/17).
Таким чином, за наявності в матеріалах справи розписки від 17.05.2021 та 4.3. договору позики, підтверджено факт укладення договору позики та факт отримання відповідачем від позивача в позику мінеральних добрив, що еквівалентно 300000,00 грн. При цьому, судом не встановлено, що укладений між сторонами договір відповідачем у будь-який спосіб оспорювався, відтак укладений договір позики є правомірним та свідчить про те, що між сторонами існують позикові правовідносини та у відповідача наявний обов`язок з повернення грошових коштів.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав, існує порушення взятих на себе зобов`язань, право позивача порушене, тому підлягає захисту, відповідач має нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості в розмірі 300000,00 грн., а тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих 3% річних, інфляційного збільшення та пені, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Згідно з п. 6.2 договору позики у випадку, коли позичальник не поверне суму позики в строк, він зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1,2% від загальної вартості мінеральних добрив за кожен день прострочення.
З поданих до суду стороною позивача розрахунків заборгованості слідує, що позивачем обраховано суму інфляційних нарахувань відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 118617,29 грн. за період з 01.12.2021 по 30.06.2024 (а.с.14-20).
Крім того, відповідно до умов договору позики від 17.05.2021 позивачем також нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 1321200,00 грн. за період з 14.08.2023 по 14.08.2024 (а.с.25-27).
Поряд з цим, суд звертає увагу учасників справи також на те, що 15.03.2022 був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України; До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Разом з тим, ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2025 за клопотання сторони позивача позовні вимоги в частині, зокрема, стягнення з відповідача пені, 3% відсотків річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по 14.08.2024 залишено без розгляду.
Крім того, позивачем нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 1321200,00 грн., за період з 14.08.2023 по 14.08.2024. Разом з тим, як зазначалось вище, за клопотанням представника позивача дану вимогу було залишено без розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 530, 610, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.12,13,81,89, 247, 263-265, 279, 280-281 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Суддя: Т.Б.Київська