Справа № 930/2967/24
Провадження № 2/930/307/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2025 року м. Немирів

Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді - Науменка С.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Андрущак Л.П.,

учасників справи: позивача ОСОБА_1 представника позивача Сивого М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи тим, що 23.04.2014 року він звернувся до приватного нотаріуса Немирівського нотаріального округу Вінницької області, щодо подачі заяви про вступ в спадщину, як єдиний спадкоємець після смерті свого брата ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в свій час прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяву зареєстровано та відкрито спадкову справу, що також підтверджується довідкою від нотаріуса.

04 вересня 2024 року, приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу прийнято Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 240/02-31 у зв`язку із наступним.

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на житловий будинок, яке видане 01 вересня 1988 року виконавчим комітетом Ковалівської сільської Ради народних депутатів Вінницької області, відноситься до колгоспного двору, головою якого являється ОСОБА_3 .

Згідно виписки із по господарської книги, яка видана 13 серпня 2024 року за вх. № 188 виконавчим комітетом Немирівської міської ради Вінницького району, Вінницької області, де зазначено, що станом на 15 квітня 1991 року, склад колгоспного двору наступний: голова двору ОСОБА_3 , 1922 року народження, чоловік ОСОБА_4 , 1928 року народження, син ОСОБА_2 , 1957 року народження.

Враховуючи ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

З врахуванням вищенаведеного нотаріус дійшла висновку, що відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

В зв`язку з цим позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити.

Представник позивача адвокат Сивий М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Немирівської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника Немирівської міської ради. Проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки. Що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що в другій половині 2013 року брат позивача ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , та був останнім членом колгоспного двору, майном господарського двору він володів одноосібно, тому після його смерті позивач успадкував усі права та обов`язки, що належала його братові на момент відкриття спадщини.

Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року), колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України Про власність, кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Отже, житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспних дворів належав на праві спільної сумісної власності в рівних частках голові і членам колгоспного двору.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи вищевикладене та за відсутності іншого, крім судового, шляху для відновлення порушених прав позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216-1217, 1220, 1233-1235, 1269 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), ст.ст. 12, 80, 81, 82, 200, 211, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на цілий житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по адресі: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст.ст. 351-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Немирівського

районного суду: С.М.Науменко