Провадження № 2/641/516/2025 Справа № 641/4898/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Богдан М.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

свідків - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань - Двірник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Карабельникова Тетяна Вікторівна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Харківської міської ради, в якому просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період часу із червня 2002 року по 09.02.2013, та визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Харкові.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 18.02.1984 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 . Після реєстрації шлюбу, вона зареєструвала ОСОБА_5 у квартиру де мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі розпорядження № 9828 від 01 грудня 2000 року Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна і приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради їм було видано свідоцтво про право власності на житло на праві спільної сумісної власності на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Спільних дітей від шлюбу подружжя не має. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 березня 2002 року шлюб між подружжя розірвано. Проте через три місяця після розірвання шлюбу, позивач з ОСОБА_5 помирились, та продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, користувалися спільною квартирою, сплачували комунальні платежі із спільного бюджету, разом відпочивали. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Ритуальними послугами та похованням займалася позивачка ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_5 , позивач звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Карабельникової Т.В. з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, а саме на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проте 23 травня 2024 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на момент звернення до нотаріуса не доведений факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини.

Викладені обставини зумовили позивача звернутися до суду із вказаним позовом.

В поданому відзиві представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на недоведеність проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років, що виключають ОСОБА_1 з числа осіб, які наділені правом на спадкування як спадкоємець, оскільки відсутній факт проживання однією сім`єю. Позивачем не надано вичерпних доказів щодо реєстрації та спільного постійного проживання з ОСОБА_5 . Факт реєстрації та сумісного проживання потребує документального підтвердження.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином.

Третя особа приватний нотаріус ХМНО Карабельникова Т.В. в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву в якій не заперечувала проти розгляду справи без її участі.

Суд, заслухавши думку позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, дійшов наступного.

Судом встановлено, що 18 лютого 1984 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб.

Квартира АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 грудня 2000 року Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна і приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 - свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 12.02.2013 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві спільної сумісної власності.

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карабельниковою Т.В. від 23.05.2024 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , з причини не доведення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Право спільної сумісної власності подружжя).

Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність поширюється на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя (презумпція спільності майна подружжя).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 334/4220/18 (провадження № 61-19010св20), від 07 липня 2021 року у справі № 760/18983/16 (провадження № 61-16673св20).

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові, речові та електроні докази, а також висновки експертів.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю, до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до статей 4 та 19 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин.

Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України суд встановлює юридичні факти, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами.

Так, на підставі наданих до суду письмових доказів та показів свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , судом встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за однією адресою: АДРЕСА_1 , з червня 2002 року по день його смерті. Також встановлено, що вони проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем є доведеність факту її спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі 461/4689/15-ц.

Крім того, вказаний висновок застосований Верховним Судом також у постановах від 28 травня 2021 року у справі № 182/653,17 від 01 вересня 2021 року у справі 523/9720/2021.

Судом встановлено, що інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 немає.

Змістом положень статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною другою статті 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), підлягають врахуванню правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:

а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23).

Оскільки в позасудовому порядку позивач не може оформити своїх спадкових прав через відсутність документів, що підтверджують факт постійного проживання із спадкодавцем, вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, зважаючи на всі вищезазначені норми закону, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними та обґрунтованими, у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 1216-1218, 1222, 1258, 1264, 1268-1269, 1296 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 81, 258-259, 263, 265, 268, 273, 280, 293, 315, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період часу з червня 2002 року по 09.02.2013 року.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Харківська міська рада, , місце знаходження: м. Харків, м-н Конституції, 7.

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карабельникова Тетяна Вікторівна, місце знаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя М.В.Богдан