Запорізький Апеляційний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2024 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (надалі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором розміром 84994,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.3-6), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 15.01.2020 року станом на 01.07.2024 року у розмірі 84994,92 грн., з якої: 52070,46 грн. заборгованість за кредитом; 32924,46 грн. заборгованість процентами; 00,00 грн. заборгованість за комісією, від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Соболєву І.П. (а.с.45). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.47) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду першої інстанції (а.с.73-74) у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2024 року (а.с.85-87) позов Банку у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором № 601 від 15.01.2020 року станом на 01.07.2024 року розміром 84994,92 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника Тивоненка Д.Р. у своїй апеляційній скарзі (а.с.107-124) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку залишити без задоволення, стягнути з Банку судові витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі, надати адвокату Тивоненку Д.Р. можливість участі у всіх судових засіданнях у цій справі в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власного ноутбуку, із додаванням до апеляційної скарги акту № 3 від 26.11.2024 року надання послуг до договору № 12/10 від 12.10.2024 року про надання правової допомоги у цій справі в апеляційному суді на загальну суму 13000,00 грн., яка складається з консультації щодо можливості та доцільності оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі 2000,00 грн., складання апеляційної скарги 7000,00 грн., підготовка до подачі апеляційної скарги до апеляційного суду через «Електронний суд» - 2000,00 грн.; представництво інтересів в суді 2000,00 грн.

В автоматизованому порядку 27.11.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Подліянову Г.С. та Трофимову Д.А. (а.с.125). Ухвалою апеляційного суду від 27.11.2024 року (а.с.126) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 03.12.2024 року (а.с.129). Ухвалою апеляційного суду скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а.с.130), які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк 11.12.2024 (а.с.133-136). Ухвалою апеляційного суду у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 в особі представника Тивоненка Д.Р. своїй про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у цій справі відмовлено, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито16.12.2024 року (а.с.137-138), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.139).

Оскільки, Відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024рік» № 3460-ІХ від 09 листопада 2023 року, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028,00 грн. Ціна позову у цій справі складає 84994,92 грн., що становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2024року у розмірі 3028,00 грн.*30 = 90840,00 грн.). Даний спір підлягає під вказане визначення наведеної норми закону. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустка судді-доповідача у період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно (довідка - а.с.153).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника Тивоненка Д.Р. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у повному обсязі у цій справі, керувався ст.ст. 12 - 13, 18, 141, 7682, 141, 263265, 279, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 15.01.2020 року між Банком та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 601 шляхом підписання без зауважень ОСОБА_1 заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка у тому числі містить інформацію про кредитний ліміт 30000,00 грн., загальну річну процентну ставку 47,88% тощо (а.с.10).

Таким чином, в цей день ОСОБА_1 лише додатково ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, інформація в якому зберігала чинність та була актуальною до 15.01.2020 року (а.с.10 зворот).

На підставі цього кредитного договору відповідач отримала кредитну картку з кредитним лімітом розміром 30000,00 грн. (а.с. 10), який в подальшому було збільшено до 52071,00 грн., що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту (а.с.30).

Так, Умовами публічної пропозиції Банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт.

Згідно з п. 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції Банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено право змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого кредитного ліміту або закрити кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону.

У разі незгоди клієнта із зміненим розміром кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього договору клієнт протягом 30 календарних днів повинен звернутися до банку та особисто подати відповідну письмову заяву.

У випадку, якщо клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру кредитного ліміту та/або здійснив першу платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення банку згода клієнта зі зміною умов договору вважається підтвердженою.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 висувала заперечення щодо збільшення кредитного ліміту.

А з виписки по особовому рахунку за період з 15.01.2020 по 01.07.2024 випливає, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, здійснювала погашення заборгованості тіла кредиту та відсотків (а.с.3338).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Дійсно, Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку, з якими був ознайомлений позичальник.

В цей же час, матеріали справи містять підтвердження, що саме з доданими Банком до позовної заяви публічною пропозицією Банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ознайомилась та погодився відповідач, підписуючи заяву № 601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування та паспорт споживчого кредиту, а також що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З поданих Банком розрахунків заборгованості судом першої інстанції було правильно встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 01.07.2024 року складає 84994,92 грн., з яких 52070,46 грн. заборгованість за кредитом; 32924,46 грн. заборгованість процентами; 00,00 грн. заборгованість за комісією (а.с.3132). Цей розрахунок у встановленому ЦПК України порядку не був спростований стороною відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції.

Ст.ст. 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у порушення вищезазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, кредит та відсотки за користування кредитом у визначений договором строк не повернула.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що суд першої інстанції задовольнив позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції, враховуючи вищезазначені конкретні обставини цієї справи, яка є малозначною, в силу вимог ЦПК України мав право на розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (ухвала суду першої інстанції від 24.09.2024 року а.с. 47), а також мав право відмовити представникові відповідача ОСОБА_1 адвокату Тивоненку Д.Р. у задоволенні його клопотання про розгляд цієї справи з повідомленням сторін (ухвала суду першої інстанції від 14.10.2024 року а.с. 73-74).

Суд першої інстанції не міг досліджувати і не досліджував відзив сторони відповідача на вищезазначений позов Банку у цій справі (а.с. 89-100) під час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі 31.10.204 року (а.с. 85), оскільки останній надійшов до суду першої інстанції 31.10.2024 року вже після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у цій справі 31.10.2024 року (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні правильно зазначав, що строк на подачу відзиву на вищезазначений позов Банку у цій справі для відповідача ОСОБА_1 збіг 22.10.2024 року. Збіг строку для відповідача є збігом строку для його представника в силу вимог ст. 130 ч. 5 ЦПК України. Крім того, з повідомлення № 60294 про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС, судом першої інстанції було правильно встановлено, що адвокат Тивоненко Д.Р. ще 14.10.2024 року отримав доступ до справи № 335/10726/24, провадження №2/335/3631/2024, на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , виданого на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи) (а.с.71), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №12/10 від 2024-10-12 р., для представництва у судах по справі з ЄУН 335/10726/24 (а.с.82), та отримав після подачі ним відповідного клопотання у цій справі в інтересах відповідача (а.с.68-69) у тому числі копію ухвали суду першої інстанції від 14.10.2024 року про продовження розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи 15.10.2024 року (а.с.82), та, відповідно він з 14.10.2024 року мав можливість знайомитись з електронними матеріалами суду першої інстанції в «Електронному суді» та подавати (не подавати) відзив відповідача, як представник останнього, на вищезазначений позов Банку, встановлений судом першої інстанції 15-денний строк з 15.10.2024 року для подачі якого для нього у тому числі збіг ще 30.10.2024 року (робочий день, середа). В силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, суд першої інстанції при вищевикладених обставинах не міг порушити і не порушував права сторони відповідача на відзив на вищезазначений позов Банку у цій справі. Крім того, подача відзиву є правом, а не обов`язком сторони відповідача у цій справі в силу вимог ст. ст. 43, 49, 178 ЦПК України.

В даному випадку має місце не просто анкета-заява відповідача, як позичальника, на ім`я Банку, а має місце електронний договір сторін (а.с.10-10 зворот), підписаний сторонами у встановленому законом порядку (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані). Тому, безпідставним у цій справі посилання сторони відповідача в її апеляційній скарзі у цій справі на судову практику, у тому числі Верховного Суду (а.с. 113-115), в інших справах, які різняться із фактичними обставинами цієї справи, та яка, відповідно, не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи судом.

Суд першої інстанції також правильно у цій справі виходив із:

- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) вищезазначеного договору, підписаних їх сторонами без зауважень і розбіжностей, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного договору не заявляла, також у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору сторін недійним),

- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначені кредитний договір є обов`язковими для виконання його сторонами.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторони відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів суду першої інстанції у спростування позову Банку у цій справі.

Також, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника Тивоненка Д.Р. не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Також, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розміром цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору. Встановлено, що питання про судові витрати відповідача, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката Тивонека Д.Р. на загальну суду 33000,00 грн., та у тому числі у суді першої інстанції на загальну суму 12000,00 грн. (а.с.95-100) не могло вирішуватись і не вирішувалось судом першої інстанції у цій справі оскаржуваним рішенням від 31.10.2024 року (а.с. 85), оскільки відзив відповідача на вищезазначений позов Банку у цій справі було отримано судом першої інстанції 31.10.2024 року, але вже після ухвалення оскаржуваного рішення (а.с. 89 відмітка суду на відзиві, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані). Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни. Крім того, в силу вимог ст. ст. 133, 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова апеляційним судом складена 13.03.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Трофимова Д.А.