Справа № 361/3801/24
Провадження № 2/361/3614/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.25

24 січня 2025 р. м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі Бондар Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод користування квартирою шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться вищевказана цивільна справа. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що з 2000 року по 2004 рік він проживав з ОСОБА_5 однією сім`єю без шлюбу, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство у квартирі, що належить ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою позивач зареєстрований з 2005 року як член сім`ї власника, з якою з 05.11.2004р. був зареєстрований шлюб, про що складено актовий запис №542. Після реєстрації шлюбу, прізвище дружини з « ОСОБА_5 » було змінено на « ОСОБА_6 ». У подальшому, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2008р. шлюб між позивачем та ОСОБА_6 було розірвано. Однак, незважаючи на розірвання шлюбу, позивач продовжував проживати з ОСОБА_6 як чоловік та дружина, оскільки розірвання шлюбу носило формальний характер. Разом із подружжям, за вищевказаною адресою, проживали також і доньки ОСОБА_6 відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Після раптової смерті ОСОБА_7 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку позивач тяжко пережив, він поїхав на кілька місяців до родичів у с.Воронки Рівненської області Володимерецького району. Після повернення до м.Бровари у квітні 2021р., позивач не зміг потрапити до житла за адресою: АДРЕСА_1 оскільки відповідачі, за час його відсутності, змінили замок та ключів йому не надали, чим створили перешкоди в користуванні житлом, оскільки там залишились його особисті речі та документи. Звернення до Броварського РУП ГУНП в Київській області не дали позитивного результату. У зв`язку із чим позивач звертається до суду та просить суд: зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та передати ключі; усунути перешкоди у користуванні шляхом вселення позивача в зазначену квартиру та стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір та інші судові витрати, які виникнуть під час розгляду справи.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.05.2024 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Присутній у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Представник позивача ОСОБА_2 також просила суд задовольнити вимоги позивача.

Сповіщені належним чином про час та дату розгляду справи відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до зали суду не з`явились, відзив на позов не подавали.

Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Судом встановлено, що, відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 09.11.2023р., позивач ОСОБА_1 з 23.02.2005р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 09.02.2024р., право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 14.02.2024р., актовим записом № 542 від 05.11.2004р. внесено відомості про чоловіка ОСОБА_1 та дружину ОСОБА_7 . Також, з вищевказаного доказу вбачається, що внесені відомості про розірвання шлюбу між вказаними особами, про що 21.08.2013р. складено актовий запис №99 на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2008р. у справі №2-2096.

Також встановлено, що за результатами перевірки повідомлення ОСОБА_1 від 28.07.2021р., яке надійшло до Броварського РУП ГУНП в Київській області, щодо порушення його прав у зв`язку із недопуском до житла за адресою: АДРЕСА_1 з березня 2021 року після смерті цивільної дружини було проведено перевірку. За результатом встановлено наявність ознак цивільно-правових відносин та запропоновано звернутись до їх вирішення у судовому порядку.

З відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.01.2025р. вбачається, що право власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2024р. за № 4445 за ОСОБА_8 .

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За приписами статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Згідно частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі N 712/1936/16-ц (провадження № 61-2984св18) зроблено правовий висновок про те, що у разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Норми ст. 391 ЦК України, на які посилається позивач, є загальними по відношенню до житлових прав та підлягають застосуванню поряд та в порядку, передбаченому спеціальним законом, яким є ЖК , або з підстав, прямо зазначених в ЦК України.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України можна дійти висновку, що положення статей 383, 391, 406 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Дослідивши обставини справи та матеріали судової справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог позивача, оскільки останній не є членом сім`ї нового власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 та на нього відповідно не розповсюджується дія статей 150, 156 ЖК України.

Вимог до нового власника спірного житла з боку позивача оголошено не було, клопотань про заміну відповідача позивачем та його представником також здійснено не було. За вказаних обставин, суд не вважає доведеним факт порушення прав позивача відповідачами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України , судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод користування квартирою шляхом вселення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Писанець Н.В.