Провадження № 2/686/1242/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання Сікори Ю.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

В травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 12.06.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладеного договір позики. Факт укладання даного договору та передача грошових коштів підтверджується власноручно написаною відповідачкою розпискою, оригінал якої перебуває у позивача. Так, за умовами вказаного договору, відповідачка отримала у позику грошову суму в розмірі 27 тис. 750 доларів США (USD), які зобов`язалась повернути в наступному порядку : 1 500 доларів США до 16.06.2023 та 26 250 доларів США до 03.07.2023. Однак, відповідачка грошових коштів не повернула, а тому за останньою наявний борг, який виник через невиконання договору позики від 12.06.2023 року. Сума боргу становить - 27 тис. 750 доларів США (USD), у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 12.06.2023 у сумі 27 750 доларів США, а також понесені судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2024 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.11.2024 заочне рішення від 11.09.2024 скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.12.2024 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні, просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідачки адвокат Іваницький А.М. в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що відсутні належні докази, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів саме від ОСОБА_2 , що не дозволяє зробити висновок про існування між ними правовідносин, що обґрунтовувало б заявлені вимоги щодо повернення боргу, просить в позові відмовити.

07.02.2025 адвокат Іваницький А.М. на адресу суду надав заяву про розірвання договору щодо здійснення захисту прав та інтересів відповідачки у справі № 686/12068/24.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку, відзиву на позов не подала.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_3 12.06.2023 склала розписку про те що зобов`язується повернути до 16.06.2023 кошти в сумі 1500 доларів США та 26250 доларів США зобов`язується повернути до 03.07.2023.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо).

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 583/97/19, провадження, № 61- 13172св19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 19 травні 2021 року по справі № 128/891/20-ц.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 № 373/2054/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а з ОСОБА_3 підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 27750 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Представництво та захист позивача здійснював адвокат Місяць А.П., на підставі договору про надання правової допомоги від 25.04.2024, ордеру серія ВХ № 1072912, відповідно до п. 4.1 якого передбачено фіксований гонорар в розмірі 60 000 грн.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі витрат на правову допомогу у розмірі 60 000 грн.

При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору (пенсійне посвідчення особи з інвалідністю 2гр. серія НОМЕР_1 ), а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 11 430 грн. 23 коп. (1% ціни позову 27750 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1143022,5грн.).

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, на підставі ст.ст. 524, 526, 533, 610, 612, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 12.06.2023 в сумі 27 750 (двадцять сім тисяч сімсот п`ятдесят доларів США) та витрати на правничу допомогу в сумі 60 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 11 430 грн. 23 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_2 .

Дата складення повного тексту рішення: 12.03.2025.

Суддя: