Справа № 740/3499/24
Провадження № 2/740/93/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 березня 2025 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пулинець Ю.О.,

за участі ОСОБА_1 та його представника адвоката Царенка А.А.,

представника ОСОБА_2 адвоката Кабриль Ю.В. (у режимі відеоконференції),

розглянувши у судовому засіданні справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя-просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером :16:002:0268, площею 0,4381 га, для введення особистого селянського господарства; земельну ділянку з кадастровим номером :16:002:0267, площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; та визнання за кожною стороною права власності по 1/2 частці вказаного нерухомого майна. Позов обґрунтовується тим, що сторони з 10 травня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний за рішенням суду від 19 січня 2024 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В період шлюбу за спільні кошти сторін придбані вказані житловий будинок та земельні ділянки, які оформлені на відповідача ОСОБА_2 .. Також за спільні кошти зроблений капітальний ремонт у будинку, проведений поточний ремонт. Із ОСОБА_2 домовленості щодо поділу спільного майна не досяг. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 24 червня 2024 року по справі відкрито провадження із її розглядом за правилами загального позовного провадження із підготовчим засіданням.

Згідно із зустрічним позовом від 06 серпня 2024 року, який відповідно до ухвали суду від 11 вересня 2024 року прийнятий у підготовчому засіданні до спільного розгляду з первісним позовом, ОСОБА_2 просить визнати нерухоме майно, вказане позивачем за первісним позовом, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, яке поділити з відступом від засад рівності,-визнати за нею права власності за частки нерухомого майна, а за ОСОБА_1 права власності на частку. Зустрічний позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2008 року, який розірваний за її позовом за рішенням суду від 19 січня 2024 року; від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання яких визначено з матір`ю ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Лосинівської селищної ради від 26 березня 2024 року, та на утримання яких за рішенням суду від 20 червня 2024 року із ОСОБА_1 стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття; ОСОБА_2 під час шлюбу за згодою ОСОБА_1 за власні кошти, які подарувала мати, придбала майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , вартість якого на момент придбання становила 15000 грн; земельну ділянку кадастровий номер :16:002:0268 площею 0,4381 га для введення особистого селянського господарства, земельну ділянку кадастровий номер :16:002:0267 площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; наявна підстава для відступу від рівності часток при поділі майна, оскільки з ОСОБА_2 проживають діти, які знаходяться на її повному матеріальному утриманні, у зв`язку з чим її частка у спільному майні має бути збільшена. Просить зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідно до заяви від 25 листопада 2024 року ОСОБА_1 просить поновити строк на подачу відзиву на зустрічну позовну заяву через її прийняття у підготовчому засіданні. Відповідно до відзиву ОСОБА_1 підтримує свої позовні вимоги, вимоги зустрічного позову не визнає, вказує, що проживає разом із ОСОБА_2 та дітьми у спільному будинку, який був придбаний за спільні кошти та був відремонтований; він вживав заходів примирення при розірванні шлюбу за ініціативою ОСОБА_2 , якою також без його відома вирішене питання у виконавчому комітеті щодо місця проживання дітей; він спілкується з дітьми, купує продукти харчування, цікавиться їх успішністю у школі, купує певні речі (одяг, подарунки, тощо); розгляд справи про стягнення аліментів пройшов без його участі; ОСОБА_2 намагається вигнати його із спільного будинку, без його згоди виписала його із спільного будинку через органи ЦНАП, її твердження щодо його непроживання у будинку та неутримання дітей не відповідають дійсності.

У відповіді на відзив від 29 листопада 2024 року, отриманого судом 02 грудня 2024 року, представник ОСОБА_2 адвокат Кабриль Ю.В. просить відмовити у поновлені ОСОБА_1 строку для подання відзиву та задовольнити зустрічний позов з посиланням на подання відзиву після проведення підготовчого заісдання; ОСОБА_1 знав про судовий розгляд щодо стягнення аліментів та подавав суду заяву про розгляд справи за його відсутності; ОСОБА_1 самостійно не звертався до органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей і прийняте рішення на користь матері не оскаржував; ОСОБА_1 , проживаючи у спірному будинку, також користується усіма видами комунальних послуг, за які він не сплачує, через що вказані витрати несе лише ОСОБА_2 ; ОСОБА_2 має право вимагати збільшення своєї частки у спільному майні, оскільки неповнолітні діти проживають з нею і перебувають виключно на її утриманні; ОСОБА_1 ситематично ухилявся від сплати аліментів, що покладало на ОСОБА_2 надмірний фінансовий тягар; ОСОБА_2 одноосібно здійснює всі витрати, пов`язані з утриманням, навчанням та лікуванням дітей, що ставить її у менш вигідне матеріальне становище порівняно з ОСОБА_1 , яким заборгованість по аліментах була погашена лише після ініціювання позову, що свідчить про його небажання добровільно виконувати свої обов`язки.

У судовому засіданні 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги первісного позову, пояснивши, що проживає у спірному будинку разом із ОСОБА_2 та дітьми, яких утримує і виховує; іншого житла він не має; спірний будинок та земельні ділянки придбані сторонами під час шлюбу і за спільні кошти; є платником аліментів у розмірі 1/3 частки, заборгованість по яких становить 291 грн, на 2-х дітей він сплачує 3500-4000 грн, також утримує їх додатково; ОСОБА_2 з ним не спілкується; вимоги зустрічного позову не визнав. Дана позиція підтримана у судовому засіданні його представником адвокатом Царенком А.А..

Представник ОСОБА_2 адвокат Кабриль Ю.В. у судовому засіданні 03 лютого 2025 року підтримала зустрічний позов, пояснивши, що витрати на дітей несе виключно ОСОБА_2 ; заборгованість по аліментах погашена частково; діти більш прихильні до матері; аліменти не покривають всіх витрат на дітей.

За клопотанням сторін щодо можливих мирних поступок по спірних питаннях розгляд справи відкладено на 03 березня 2025 року.

Відповідно до заяви від 03 березня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Царенко А.А. первісний позов підтримує, зустрічний позов не визнає, судовий розгляд просить провести за відсутності.

Згідно із заявою від 03 березня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Кабриль Ю.В. первісний позов не визнає, просить задовольнити її зустрічний позов, розгляд справи провести за відсутності.

Інші заяви, клопотання сторін станом на 03 березня 2024 року відсутні.

Фіксування судового процесу 03 березня 2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права.

Сторони по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2008 року, який розірваний згідно з рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 19 січня 2024 року (набрало законної сили 20 лютого 2024 року), останні є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на час розгляду справи досягла 16-річного віку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який досяг 11-річного віку. Сторони та діти фактично проживають у буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та діти мають зареєстроване місце проживання у вказаному будинку, ОСОБА_1 у ньому зареєстрований з 18 лютого 2014 року, а згідно з довідкою Лосинівської селищної ради від 14 червня 2024 року-фактично проживає у даному будинку без реєстрації.

Згідно з даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно…від 17 квітня 2024 року за ОСОБА_2 з 16 грудня 2013 року зареєстроване право власності в цілому на:

буд. АДРЕСА_1 (підстава-нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 16 грудня 2013 року за номером в реєстрі 1424);

земельну ділянку площею 0,4381 га, кадастровий номер :16:002:0268, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, розташовану в АДРЕСА_1 (підстава-нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 16 грудня 2013 року за номером в реєстрі 1426);

земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :16:002:0267, цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в АДРЕСА_1 (підстава-нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 16 грудня 2013 року за номером в реєстрі 1425); про що також свідчать подані суду копії вказаних нотаріально-посвідчених договорів купівлі-продажу від 16 грудня 2013 року, відповідно до яких покупцем нерухомого майна є ОСОБА_2 і дані договори укладені за згодою її чоловіка ОСОБА_1 ..

Вказані обставини сторонами у судовому засіданні не заперечуються.

Також сторонами у судовому засіданні не заперечуються обставини щодо стягнення із ОСОБА_1 за рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 20 червня 2024 року по справі №740/2379/24 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 квітня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Також сторонами не заперечуються підстави набуття спірних будинку та земельних ділянок під час шлюбу, при цьому ст.60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Посилання ОСОБА_2 щодо придбання спірного будинку за подаровані їй грошові кошти не підтверджені доказами у встановленому порядку.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що ст.ст.60, 70 СК України, ст.368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Судом враховується, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (ст.70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (ст.71 СК України). У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію.

Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (постанова Верховного Суду від 06 червня 2024 року у справі №755/4429/22 (провадження №61-17782св23)).

Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З даних підстав вказані вище житловий будинок та земельні ділянки належать сторонам на праві спільної сумісної власності, яке за викладеними вище нормами законодавства підлягає поділу між сторонами у рівних частках, про що заявлені вимоги ОСОБА_1 ..

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч.2, 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК України).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 просила відступити від рівності часток подружжя, оскільки діти сторін проживають з нею і перебувають виключно на її утриманні; ОСОБА_1 ситематично ухилявся від сплати аліментів, що покладало на ОСОБА_2 надмірний фінансовий тягар; ОСОБА_2 одноосібно здійснює всі витрати, пов`язані з утриманням, навчанням та лікуванням дітей, що ставить її у менш вигідне матеріальне становище порівняно з ОСОБА_1 , яким заборгованість по аліментах була погашена лише після ініціювання позову, що свідчить про його небажання добровільно виконувати свої обов`язки.

За поданими сторонами доказами судом встановлено, що сторони та їх діти 11 та 16-річного віку проживають у спільному будинку, ОСОБА_1 є платником аліментів за рішенням суду від 20 червня 2024 року, 16400,20 грн заборгованості по яких відповідно до квитанції від 06 вересня 2024 року ОСОБА_1 перераховані ВДВС, при цьому обов`язок по утриманню може виконуватись як в добровільному порядку, так і у примусовому-при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, натомість суду не подано належних і достатніх доказів щодо ухилення ОСОБА_1 від утримання та виховання своїх дітей.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26 липня 2016 року працює в ТОВ «Компанія «Сейм-93» електромонтажником і згідно з довідкою даного ТОВ від 22 жовтня 2024 року за період з жовтня 2023 року по вересень 2024 року має сукупний дохід у розмірі 89868 грн, утримання-17524, 26 грн.

Відповідно до характеристики із Лосинівського ЗЗСО ОСОБА_1 , як батько учня 5 класу ОСОБА_4 , активно займається вихованням сина, стежить за його успішністю, здоров`ям, постійно підтримує контакт із школою, регулярно відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок із класним керівником.

З даних підстав виникла заборгованість за аліментами не є тією обставиною, яка має істотне значення для застосування ч.ч.2, 3 ст.70 СК України, також ОСОБА_2 не доведено, що саме вона одноосібно здійснює всі витрати, пов`язані з утриманням, навчанням та лікуванням дітей, що ставить її у менш вигідне матеріальне становище порівняно з ОСОБА_1 .. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Вимоги за зустрічним позовом також обгрунтовані з посиланням на рішенням Виконавчого комітету Лосинівської селищної ради від 26 березня 2024 року за №95, яким затверджено висновок органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання дітей», відповідно до якого встановлено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації та фактичного проживання матері ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 . Згідно з даними самого висновку органу опіки та піклування вказаний висновок наданий відповідно до заяви та документів, наданих ОСОБА_2 …., «…діти зареєстровані та проживають разом із матір`ю в АДРЕСА_1 , яка повністю їх утримує матеріально, піклується про них та забезпечує їхнє навчання, лікування, оздоровлення. Зі слів ОСОБА_2 батько дітей ОСОБА_1 зареєстрований за тією ж адресою, але фактично проживає за місцем роботи (м.Київ), спілкується з дітьми на вихідних, активної участі в житті дітей не приймає, причому, ще й вчиняє психологічне насильство. Факт вчинення насильства ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне праовпорушення від 20.11.2023 року…», «…виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, рекомендує вирішити місце проживання дітей мирним шляхом між обома батьками та дітьми, з урахуванням думки дітей…, за доцільне рекомендувати батькам здійснювати свої дії, керуючись інтересами та потребами дітей, враховуючи їх вік та психологічний стан…».

Згідно з ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст.29 ЦК України).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на час розгляду справи досягла 16-річного віку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який досяг 11-річного віку, тобто ОСОБА_3 вільно обирає собі місце проживання, а ОСОБА_4 у віці до 14 років має проживати збатьками чи одним з них.

Вказаний висновок Лосинівської селищної ради містить посилання лише на документи та позицію ОСОБА_2 , і не має даних щодо наявності взагалі спору між батьками та позиції ОСОБА_1 з цього приводу, також посилання на психологічне насильство із вказівкою лише на протокол про адміністративне правопорушення без будь-якої конкретизації не грунтується на принципах доказування. З даних підстав висновок суперечить приписам ст.29 ЦК України.

Також судом враховується, що спірні питання сторін по нерухомому майну неможливо усунути шляхом визначення місця проживання дітей.

За даних обставин вказані вище житловий будинок та 2 земельні ділянки належать сторонам на праві спільної сумісної власності і в порядку їх поділу за ОСОБА_1 підлягає визнанню право власності на їх частку із залишенням частки в праві власності за ОСОБА_2 .. Такий поділ не перешкоджає сторонам у подальшому поділити відповідне майно за згодою чи звернутись з відповідним позовом про виділ частки чи грошової компенсації в натурі або із застосуванням правил щодо припинення частки у спільному майні з виплатою компенсації. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №569/19885/19. Первісний позов в цій частині підлягає задоволенню, а зустрічний-відмові.

Також сторонами заявлені вимоги про визнання будинку та земельних ділянок об`єктами права спільної сумісної власності, що є неефективним способом захисту, при цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №23/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зроблений висновок: при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження №12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

В цій частині вимоги первісного та зустрічного позову задоволенню не підлягають.

Також при розгляді справи судом враховується, що ОСОБА_1 відзив на зустрічний позов, який прийнятий судом, поданий вже після проведення підготовчого засідання із клопотанням про поновлення строку, при цьому позивачу за зустрічним позовом надана достатня можливість знайомитися з матеріалами відзиву, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України, про що і подана відповідь на відзив. Також реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення. Також при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 247, 244, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на:

1 / 2 (одну другу) частку буд. АДРЕСА_1 , залишивши право власності на 1 / 2 (одну другу) частку даного будинку за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

1 / 2 (одну другу) частку земельної ділянки площею 0,4381 га, кадастровий номер :16:002:0268, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, розташовану в АДРЕСА_1 , залишивши право власності на 1 / 2 (одну другу) частку даної земельної ділянки за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

1 / 2 (одну другу) частку земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :16:002:0267, цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в АДРЕСА_1 , залишивши право власності на 1 / 2 (одну другу) частку даної земельної ділянки за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

У задоволенні інших вимог первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 12 березня 2025 року.