Справа № 199/7165/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14.02.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Циганок К.С.,

за участю представника позивача - Проскуріної Є.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - відділ Дніпровського центру соціальних служб в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що на обліку в управлінні-службі у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради перебуває малолітня дитина відповідача - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька якої записані в порядку ст.135 ч.1 СК України. 26 травня 2016 року з КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №45» ДМР надійшло повідомлення про те, що вказана малолітня дитина відрахована із вказаного закладу з причин невідвідування закладу більше 2 місяців з невизначених причин, матір не бажає спілкуватись з цього приводу, зі слів сусідів дитина сама ночує вдома, інколи її забирають сторонні люди, мати вживає наркотичні речовини. Спеціалістами служби у справах дітей 27 травня 2016 року здійснено вихід в родину відповідача, із якою проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання батьківських обов`язків. 06 лютого 2018 року з Амур-Нижньодніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла відповідь на листа управління-служби у справах дітей про те, що відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.184 ч.1 КУпАП, проведено профілактичну бесіду. 19 жовтня 2018 року з КЗО «Навчально-виховний комплекс №42» «Школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» ДМР надійшло повідомлення, що малолітня ОСОБА_3 не відвідує заклад освіти. Згідно повідомлення від 03 грудня 2018 року №883 з КЗ «Дніпровська міська клінічна лікарня №1» ДМР співробітниками поліції було доставлено малолітню ОСОБА_3 , яка була залишена батьками в КЗО «Навчально-виховний комплекс №42» «Школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)», під час огляду у дитини виявлені залишкові прояви респіраторної інфекції. У період з 01 грудня 2018 року по 02 грудня 2018 року до лікарні зверталась жінка та чоловік, які назвались батьками дитини, вели себе агресивно, намагались забрати дитину. 03 грудня 2018 року відповідач звернулась до управління-служби у справах дітей із заявою з метою забрати дитину, з відповідачем спеціалістами управління проведено профілактичну бесіду, попереджено про відповідальність за недотримання прав дитини. 12 грудня 2018 року до управління-служби у справах дітей звернувся дідусь дитини ОСОБА_2 , якому передано дитину на проживання у його родині. 19 листопада 2019 року надійшов акт-повідомлення №575 з КЗО «Навчально-виховний комплекс №42» «Школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» про те, що ОСОБА_3 не відвідує заклад освіти, на телефонні дзвінки мати дитини не відповідає. Під час виходу за адресою відповідача двері спеціалістам управління-служби у справах дітей ніхто не відчинив. 22 листопада 2019 року відповідач надала пояснення спеціалістам управління-служби у справах дітей, останніми з відповідачем проведено профілактичну бесіду з приводу виконання батьківських прав. Також до спеціалістам управління-служби у справах дітей надійшла заява про те, що в квартирі, де проживає дитина, повна антисанітарія, постійно знаходяться сторонні люди, до дитини застосовується фізичне насильство. 21 лютого 2020 року надійшов акт-повідомлення з КЗО «Навчально-виховний комплекс №42» «Школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» про те, що малолітня ОСОБА_3 не відвіє заклад освіти. Відповідно до листів №77/5/03 від 23 квітня 2020 року, №51/11/03 від 17 березня 2021 року, №19/5/03 від 25 січня 2024 року з КНП «ДЦПМСД №8» ДМР відповідач постійно змінює номер телефону, зв`язатись із нею неможливо, при відвідуванні родини лікарем та медичною сестрою двері останнім не відчинили. Родина відповідача перебуває під супроводом Дніпровського міського центру соціальних служби департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради. Згідно характеристики на малолітню ОСОБА_3 з Дніпровського ліцею №42 ДМР дитина проживає у неповній сім`ї, відповідач батьківські збори не відвідує, вдома з дитиною пропущений матеріал надолужує частково. Згідно листа КНП «Міська клінічна лікарня №6» ДМР від 29 травня 2024 року №5/1356 співробітниками ювенальної превенції доставлено до лікарні малолітню ОСОБА_3 , мати якої знаходилась в стані алкогольного сп`яніння. 30 травня 2024 року відповідача надала пояснення в управлінні-службі у справах дітей, спеціалістами проведено профілактичну бесіду з відповідачем. Зважаючи на відсутність змін у поведінці відповідача позивачем було прийнято рішення звернутись до суду із даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо її дитини - малолітньої ОСОБА_3 19 липня 2024 року малолітню ОСОБА_3 за актом передано на спільне проживання до її діда ОСОБА_2 . За інформацією поліції відповідач неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ст.ст.173-2, 178, 183, 184 КУпАП. За викладених обставин позивач у своєму позові просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , стягнути з відповідача на утримання малолітньої ОСОБА_3 аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, накласти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме квартири, право користування кою має дитина.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявленого недоліку позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем всіх недоліків його позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025 року позовну заяву в частині вимог про накладення заборони на відчуження нерухомого майна за заявою позивача залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин.

Відповідач, третя особа в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, правом на подання відзиву та пояснень третьої особи не скористались, заяв, клопотань до суду не подавали.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку дитини, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батько якої записаний в порядку ст.135 СК України, а матір`ю є відповідач по справі. Третя особа по справі ОСОБА_2 є дідусем вказаної дитини. Викладене підтверджується копією свідоцтва про народження, копією паспорту, копією листа ВДРАЦС Амур-Нижньодніпровського районного в м. Дніпрі ГТУЮ у Дніпропетровській області, копією довідки про близьких родичів.

Дитина зареєстрована за тією ж адресою, що і відповідач, - АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки та відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру.

Наказом управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради від 26 липня 2016 року №23 малолітню ОСОБА_3 поставлено на облік як дитину, яка опинилась в складних життєвих обставинах, що підтверджується копією вказаного наказу, копіями повідомлення/інформації про дитину, сім`ю (особу), яка перебуває у складних життєвих обставинах.

19 жовтня 2018 року, 19 листопада 2019 року, 21 лютого 2020 року дошкільним КЗО «Навчально-виховний комплекс №42» «Школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» ДМР складено акти повідомлення про здобувача освіти, який понад 10 днів не відвідує заклад освіти, адресовані управлінню-службі у справах дітей АНД району. Згідно вказаних актів заклад освіти повідомляв управління-службу у справах дітей про те, що учениця ОСОБА_3 не відвідувала заклад освіти з 03 жовтня 2018 року по 19 жовтня 2018 року, з 04 листопада 2019 року по 19 листопада 2019 року, з 27 січня 2020 року по 21 лютого 2020 року. При виходах за місцем проживання учениці двері працівнику навчального закладу ніхто не відчинив, поспілкуватись з відповідачем не вдалося. Тому заклад освіти просив управління-службу у справах дітей сприяти у поверненні дитини до навчання.

Відповідно до копії характеристики на малолітню ОСОБА_3 з Дніпровського ліцею №42 Дніпровської міської ради від 25 січня 2024 року ОСОБА_3 характеризується позитивно, часто пропускає уроки через відсутність можливості оплати за послуги інтернету. Родина ОСОБА_3 неповна, дитина виховується тільки відповідачем, яка батьківські збори не відвідує, вдома з дитиною пропущений матеріал надолужує частково, не завжди контролює виконання домашніх завдань.

Згідно копій листів КЗ «Дніпровська МКЛ №1» ДМР від 03 грудня 2018 року, КНП «ДЦПМСД №8» ДМР від 23 квітня 2020 року, від 17 березня 2021 року, від 25 січня 2024 року, КНП «МКЛ №6» ДМР від 29 травня 2024 року 30 листопада 2018 року до КЗ «Дніпровська МКЛ №1» ДМР співробітниками поліції було доставлено малолітню ОСОБА_3 , яка була залишена батьками в СШ №42, протягом вихідних (01-02 грудня 2018 року) до лікарні зверталась жінка та чоловік, поводили себе агресивно, внаслідок чого викликано поліцію. Відповідач з 21 червня 2019 року по 09 грудня 2019 року, з 10 грудня 2019 року по 23 квітня 2020 року, березня 2023 року по 25 січня 2024 року до лікаря КНП «ДЦПМСД №8» ДМР з дитиною не зверталась, постійно змінює номер телефону, тому зв`язатись із нею неможливо, при відвідуванні дитини за місцем проживання 12 вересня, 06 листопада, 17 грудня 2019 року, 21 січня, 06 квітня 2020 року, 01, 02, 03 березня 2021 року сімейним лікарем та медичною сестрою двері квартири останнім ніхто не відчинив. 27 травня 2024 року співробітниками ювенальної превенції до приймального відділення КНП «МКЛ №6» ДМР доставлена малолітня ОСОБА_3 , мати якої знаходилась у стані алкогольного сп`яніння та не могла виконувати батьківські обов`язки.

За наслідками вищевказаних подій, листів та повідомлень посадовими особами управління-служби у справах дітей неодноразово здійснювались виходи за місцем проживання відповідача та малолітньої ОСОБА_3 , обстежувались умови проживання дитини, проводились профілактичні бесіди з відповідачем з приводу необхідності належного виконання батьківських обов`язків, відбирались письмові пояснення у відповідача з приводу вищевказаних подій, а також здійснювались попередження відповідача під розпис про наслідки невиконання нею батьківських обов`язків. Дані обставини підтверджуються копіями актів виходу в сім`ю від 20 листопада 2019 року, 25 листопада 2019 року, 29 травня 2024 року, актів обстеження умов проживання від 07 липня 2016 року, 28 серпня 2017 року, 02 квітня 2018 року, 09 листопада 2018 року, 05 грудня 2018 року, 06 травня 2019 року, 05 грудня 2019 року, 26 серпня 2020 року, 18 листопада 2020 року, 13 липня 2023 року, 13 травня 2024 року, копіями письмових пояснень відповідача від 08 січня 2019 року, 18 січня 2019 року, 05 грудня 2019 року, 30 травня 2024 року, копіями письмових попереджень щодо відповідальності по дотриманню прав дітей згідно із законодавством України від 18 січня 2019 року, від 22 листопада 2019 року, 05 грудня 2019 року, 26 серпня 2020 року, 26 квітня 2021 року, 30 травня 2024 року, 11 червня 2024 року, копією листа управління-служби у справах дітей від 17 червня 2024 року.

Також судом встановлено, що Центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради здійснюється соціальний супровід сім`ї відповідача, зокрема малолітньої ОСОБА_3 , внаслідок складних життєвих обставин, в яких остання опинилась, надається соціальна послуга профілактики з метою запобігання соціального сирітства. Для цього фахівці центру неодноразово намагались зв`язатись з відповідачем, відвідати місце її проживання. Викладене підтверджується копіями листів центру від 02 квітня 2018 року, 05 березня 2018 року, від 30 жовтня 2023 року.

Крім того, судом встановлено, що відповідач декілька разів притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень. Зокрема, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року відповідач визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а саме в ухиленні з 01 грудня 2018 року у справі №199/9530/18 від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дочки ОСОБА_3 , внаслідок чого залишила останню без свого догляду та піклування. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 року по справі №199/4316/24 відповідач визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, а саме в тому, що 27 травня 2024 року о 17 годині 00 хвилин за адресою АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру у вигляді висловлювань грубою нецензурною лайкою на адресу свого співмешканця в присутності малолітньої дочки ОСОБА_3 , в результаті чого остання злякалась, була вилучена з сім`ї та доставлена до МКЛ №6. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2024 року у справі №199/4340/24 відповідача було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а саме в тому, що відповідач 27 травня 2024 року о 17 годині 37 хвилин ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , зокрема, перебуваючи у сильному алкогольному сп`янінні, залишила дочку без догляду, в результаті чого остання була доставлена до МКЛ №6. Вказані постанови набрали законної сили, а їх копії наявні в матеріалах справи. Викладене також підтверджується копіями листів територіальних органів Національної поліції України.

19 липня 2024 року малолітню ОСОБА_3 на підставі наказу управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 19 липня 2024 року №22 було тимчасово влаштовано в сім`ю її рідного дідуся ОСОБА_2 за його згодою та після обстеження умов проживання останнього, де малолітня і продовжує мешкати за адресою АДРЕСА_3 . Викладені обставини підтверджуються копією наказу, копією акту про факт передачі дитини, копією висновку про доцільність повернення малолітньої дитини до родини дідуся, копією акту обстеження умов проживання.

При з`ясуванні судом на виконання вимог ст.171 СК України думки дитини малолітня ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила, що не заперечує проти позбавлення її матері батьківських прав щодо неї.

Обставини спірних правовідносин, встановлені судом під час розгляду справи та якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, підтверджуються також змістом наявного у справі висновку органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 10 вересня 2024 року, яким визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дочки ОСОБА_3 .

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини).

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.150 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України кожна дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.155 СК України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Нормою ст.164 ч.1 п.2, ч.ч.2-4 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. З цієї підстави мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про прав дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення часткового позову, виходячи з наступного.

Так, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо своєї дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, батьки, питання про позбавлення батьківських прав яких вирішується судом із вказаної підстави, мають бути повнолітніми. За змістом, характером та значенням як для батька (матері), так і для дитини правових наслідків позбавлення батьківських прав, передбачених ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який підлягає застосуванню лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно також враховувати, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Крім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, подання апеляційної скарги свідчить про інтерес батька до дитини. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року по справі №641/2867/17.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини, рівень участі відповідача у вихованні та утриманні своєї дитини - малолітньої ОСОБА_3 , поведінку та дії відповідача, вчинені як до подання позову, так і в ході його розгляду в рамках даної цивільної справи, з урахуванням на наведені вище правові висновки та усталену судову практику, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним.

Так, в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження заявлені позивачем підстави для задоволення позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача, а саме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків тривалий час без поважних причин. Так, відповідач протягом тривалого часу, хоча і проживала деякий час разом із малолітньою дочкою ОСОБА_3 , однак також тривалий час без поважних на то причин не займалась її належним вихованням, належним матеріальним утриманням, не забезпечила здобуття нею загальної середньої освіти, отримання медичної допомоги за потреби тощо, а також притягалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, що в кінцевому рахунку призвело до того, що в липні 2024 року малолітню ОСОБА_3 було тимчасово влаштовано до родини її рідного дідуся ОСОБА_2 , де малолітня дитина проживає дотепер і не виявляє бажання повертатися до матері, не заперечує проти позбавлення її матері батьківських прав щодо неї. Про умисний характер ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, окрім наведеного, явно свідчить його тривалість, а також ставлення відповідача до розгляду в суді даної цивільної справи, а саме неподання відзиву, нез`явлення в судове засідання на стадії розгляду справи по суті.

Відтак, суд, послуговуючись якнайкращими інтересами дитини, які переважають над інтересами її матері - відповідача, підсумовуючи все вищевикладене, вважає за можливе задовольнити позов в частині вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу не тільки право на оскарження даного рішення суду в апеляційному порядку, а й про наявність можливості поновлення батьківських прав з дотриманням порядку та умов, визначених ст.169 СК України.

Вирішуючи позов в частині позовних вимог про стягування з відповідача аліментів на утримання дитини, суд, окрім встановлених судом фактичних обставин та наведених вище положень закону, також керувався наступним.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини.

Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Положеннями ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті за позовною вимогою про стягнення аліментів.

На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 , яку зобов`язана утримувати до досягнення дитиною повноліття, в тому числі не зважаючи на позбавлення батьківських прав, однак регулярної матеріальної допомоги на утримання своєї дочки в належному розмірі не надає, хоча об`єктивних перешкод для цього або визначених законом, зокрема нормами ст.ст.188, 190 СК України, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, припинення права на аліменти тощо судом не встановлено, приймаючи до уваги, що відповідач даним рішенням суду ще й позбавляється батьківських прав щодо своєї малолітньої дочки, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню, однак частковому - без визначення верхньої межі розміру аліментів, яку навів позивач у прохальній частині позову, оскільки за змістом ст.183 ч.5 СК України верхня межа розміру аліментів визначається лише у випадку їх призначення судом на підставі судового наказу, а не рішенням суду при розгляді справи в порядку позовного провадження.

Керуючись положеннями ст.264 ч.1 п.7, ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, керуючись положеннями ст.ст.133, 141 ЦПК України, приймаючи до уваги кількість та характер позовних вимог, результат розгляду справи, а також те, що позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.ст.4, 6 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно кількості та розміру задоволених позовних вимоги, а саме в розмірі 2422,4 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 27 Конвенцією про права дитини, ст.ст.7, 18, 19, 141, 150, 155, 157, 164-166, 180-183, 188, 190, 191 СК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Мануйлівський, 31) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), треті особи - відділ Дніпровського центру соціальних служб в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Петра Калнишевського, 55), ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), батьківських прав відносно її малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 05 вересня 2012 року).

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), на користь особи, яка буде виконувати обов`язки опікуна/піклувальника, аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 05 вересня 2012 року), у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 11 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2422,4 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко