Провадження № 2/161/727/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання договору в частині недійним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2014, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою В.В. Вважають, що вказаний договір в частині покупця підлягає визнанню недійсним, а права та обов`язки покупця підлягають переведенню на позивачів.

Зазначають, що вони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2000, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2017 було розірвано. За час шлюбу, 31.12.2013 вони продали належну їм квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а більша частина коштів від продажу, а саме 46500 доларів США була внесена на депозитний рахунок ОСОБА_1 .

З метою забезпечити себе житлом ОСОБА_1 підшукав квартиру для купівлі без відому позивача ОСОБА_2 та знайшовши квартиру АДРЕСА_1 , він домовився із дочкою від першого шлюбу ОСОБА_5 , що придбану квартиру він зареєструє на її ім`я. Після чого ОСОБА_1 сплатив на користь продавця квартири ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 50000 доларів США, про що той написав розписку.

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та відповідачем була домовленість, що він буде користуватися купленою квартирою та розпоряджатися нею на власний розсуд, в тому числі продати. Однак, на даний час відповідач ОСОБА_5 не допускає його в квартиру та відмовляється її продати.

Оскільки фактичним покупцем квартири є ОСОБА_1 , яку він придбав за спільні з ОСОБА_2 кошти, що й мали на увазі ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , то спірний договір підлягає визнанню недійсним в частині покупця.

Посилаючись на викладене, позивачі просять суд визнати недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. 17.07.2014, зареєстрованим в реєстрі № 655, за умовами якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1 . Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покупцями квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу укладеним 17.07.2014 з ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 655.

Ухвалою судді від 20.06.2024 позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ухвали, позивачами усунуто зазначені в ній недоліки у визначений строк.

Ухвалою судді від 27.06.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі.

28.06.2024 ухвалою суду вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5

24.07.2024 від відповідача надійшов відзив в якому вона позовних вимог не визнала. Зазначила, що сторонами при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2014 дотримано вимог ст.203 ЦК України. Позивачам не доведено ознак фіктивності укладеного договору, а позовна заява не містить жодного доказу наявності умислу продавця та покупця на введення в оману іншого учасника чи третіх осіб. Грошові кошти за які було придбано квартиру вона отримала від свого діда. Відтак, підстав через які можна вважати договір недійсним немає. Посилаючись на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 03.10.2024 закрито підготовче провадження у справі.

01.11.2024 відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду від 16.12.2024 постановлено повернутися до розгляду справи в підготовчому провадженні та залучено до участі в справі в якості відповідача ОСОБА_4

23.01.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні позивачі та представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кондратюк В.В. заявлений позов підтримали та просили задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Шевчук Д.О. позовних вимог не визнала, просила суд відмовити в задоволені позову з мотивів наведених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_4 , просив суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення позивачів, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кондратюка В.В., відповідача, представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Шевчук Д.О., допитаної у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог і заперечень, суд установив таке.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.07.2000 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2017 було розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.12.2013 позивачі продали належну їм квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 06-07).

Позивачі стверджують, що частина грошових кошти після продажу цієї квартири була поміщена на депозитний рахунок позивача ОСОБА_1 .

17.07.2014 відповідач ОСОБА_5 уклала з відповідачем ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Реєстрація за відповідачем ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Пунктом 5.5 договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2014 сторони погодили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ч.1ст.15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.с. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони - право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Відповідно до ст. 657 ЦК України обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна є укладення його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України; зокрема, відповідно до її частини п`ятої правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 14.02.2022 у справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20), від 01.06.2022 у справі № 372/2157/19 (провадження № 61-18267св21), від 07.06.2022 у справі № 756/15583/17 (провадження № 61-20565св21), від 05.10.2022 у справі № 372/2157/19 (провадження № 61-6340св22) від 27.07.2022 у справі №201/5565/19 (провадження № 61-14926св21) та від 16.11.2022 у справі № 522/7408/20 (провадження № 61-4871св22).

Звертаючись до суду з позовом, позивачі просили суд визнати недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. 17.07.2014, зареєстрованим в реєстрі № 655, визнати їх покупцями квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу укладеним 17.07.2014 з ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 655.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недісним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця і переведення прав покупця на них не підлягають задоволенню, тому, що позивачами обрано неефективний спосіб захисту в цій частині вимог.

Оскільки обрання позивачами неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам наведеним у позовній заяві та показанням свідків наданих в судових засіданнях.

Такі дії суду відповідають правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11-13, 76-77, 81, 83, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 203-204, 626-628, 657 ЦК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання договору в частині недійним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Позивач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП - НОМЕР_4 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта