Справа № 703/6244/23
13 березня 2025 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Биченка І.Я.,
секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,
представника відповідача Петренка В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сміла заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Прядки Віталія Михайловича про ухвалення додаткового рішення по справі №703/6244/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Смілянська міська рада, про поділ в натурі нежитлового приміщення з господарськими будівлями і спорудами, припинення частки у спільній власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою,
ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням уточнень, просив поділити в натурі між ним та відповідачем нежитлове приміщення лазні з підвалом, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , припинити право спільної часткової власності на це майно та визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розміщене вказане нерухоме майно.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Виділено в натурі ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на нежитлове приміщення лазні із підвалом до складу якої входять будівлі під літерою «А-1» приміщення: №19 коридор, загальною площею 15,1 м2; №20 коридор, загальною площею 3,8 м2; №22 кабінет, загальною площею 17,7 м2; №23 кабінет, загальною площею 10,2 м2; №15 мийна, загальною площею 58,3 м2; №18 комора, загальною площею 49,6 м2; а в підвальному приміщенні: п/д №4 підвал, загальною площею 3,1 м2; п/д №5 підвал, загальною площею 85,6 м2; п/д №7 підвал, площею 6,0 м2, що становить в загальній площі 249,4 м2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_1 на земельній ділянці під кадастровим номером :01:004:0281.

Виділено в натурі ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на нежитлове приміщення лазні із підвалом до складу якої входять в будівлі під літерою «А-1» приміщення: №2 коридор, загальною площею 44,7 м2; №3 кабінет, загальною площею 7,4 м2; №4 кабінет, загальною площею 8,5 м2; №5 коридор, загальною площею 7,2 м2; №6 - туалет, загальною площею 2,7 м2; №7 кабінет, площею 8,2 м2; №8 кабінет, площею 8,5 м2; №9 коридор, площею 4,4 м2; №10 передбанник, загальною площею 52,1 м2; №12 мийна, загальною площею 57,6 м2; №13 кімната відпочинку, загальною площею 21,2 м2; №14 кімната відпочинку, загальною площею 22,1 м2; №21 кабінет, загальною площею 6,4 м2. В будівлі під літерою «а-7» приміщення: №11 парна, загальною площею 18,6 м2. В будівлі під літерою «а-5»: приміщення: №16 приміщення для зберігання води, загальною площею 19,4 м2; №17 комора, загальною площею 8,9 м2. В будівлі під літерою «а-6»: приміщення №1 - передпокій, загальною площею 22,1 м2. В підвальному приміщенні: п/д №1 сходова клітка, загальною площею 5,4 м2; п/д №2 підвал, загальною площею 50,3 м2; п/д №3 підвал, загальною площею 18,3 м2; п/д №6 підвал, загальною площею 25,6 м2, що становить в загальній площі 419,6 м2 та на надвірні споруди сарай (тимчасовий) під літ. «З», навіс під літ. «I» та огорожа №1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_1 на земельній ділянці під кадастровим номером :01:004:0281.

Припинено право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлове приміщення лазні з підвалом, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

26 лютого 2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» направив до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 лютого 2025 року призначено розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення до розгляду.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву в якій розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення по справі просив проводити без його участі та без участі позивача. На задоволенні заяви наполягав.

Відповідач в судове засідання не з`явилася.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення заперечував. Вказав, що ні позивач, ні його представник до закінчення судових дебатів по справі не подали докази понесення судових витрат. Крім того, стороною позивача, до закінчення судових дебатів, не було подано відповідної заяви про це. Також зазначив, що заявлені представником позивача витрати є необгрунтованими та завищеними. Представником позивача не надано доказів витраченого ним часу на надання правничої допомоги позивачу. Зауважив також на ту обставину, що представник позивача безпідставно просить стягнути кошти за надання правничої допомоги за послуги, зокрема, в частині розроблення проекту мирової угоди, оскільки така судом не розглядалася.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах поданої заяви, приходить до наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Статтею 15 ЦПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Частиною 1 ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо в т.ч. судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу в матеріалах справи наявні договір про надання правничої (правової) допомоги від 17 липня 2023 року, укладений ОСОБА_1 з адвокатом Прядкою В.М.; акт приймання-передачі наданих послуг з надання професійної (правничої) допомоги від 24 лютого 2025 року; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги від 24 лютого 2025 року; угоду про вартість послуг за надання правничої (правової) допомоги №79/23 від 17.07.2023; квитанцію від 13 лютого 2025 року про оплату згідно договору про надання правничої допомоги.

Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова від 27 січня 2021 року у справі № 539/3150/17, провадження № 61-5505 св20).

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення поданої заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу заперечував. Як на підставу для відмови у задоволенні поданої заяви посилався на ту обставину, що представник позивача до закінчення судових дебатів по справі не подав докази понесення судових витрат. Крім того, стороною позивача, до закінчення судових дебатів, не було подано відповідної заяви про це.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями представника відповідача виходячи з наступного.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 134, 141 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19).

У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині частині 8 статті 141 ЦПК України. У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №921/221/21, від 31 травня 2022 у справі №917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі №922/4022/20).

З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні ч.8 ст. 141 та ч.1 ст. 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Протилежне тлумачення розумінні ч.8 ст.141 та ч.1ст. 246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права.

Відповідне тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі №401/1086/23, провадження №61-4103св24.

Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/216/23.

Як вбачається з матеріалів справи у позовній заяві представником позивача зроблено заяву про те, що в зв`язку з розглядом даної справи позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 30000 грн., та зазначив, що вказаний розрахунок є орієнтовним. Докази на підтвердження понесених витрат будуть подані у строк, встановлений ч.8 ст.141 ЦПК України протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Також у позовній заяві представник позивача зазначив докази понесення судових витрат, а саме: копія акту приймання-передачі наданих послуг, копія детального опису робіт (наданих послуг), копія угоди про вартість послуг за надання правової (професійно правничої ) допомоги, квитанція про оплату витрат, договір про надання послуг, копія посвідчення адвоката, копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю, копія витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, копія ордеру.

Після ухвалення судового рішення 21 лютого 2025 року, вже 26 лютого 2025 року представником позивача - адвокатом Прядкою В.М. подано через систему «Електронний суд» заява про ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення судових витрат з наданням доказів понесення таких стороною позивача.

Таким чином, враховуючи, що представник позивача до ухвалення рішення подав до суду докази на підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу, повідомив про намір подати докази на підтвердження їх розміру після ухвалення судового рішення протягом встановленого строку та подав заяву про відшкодування таких витрат до суду у встановлений законом строк, суд приходить до висновку, що твердження представника відповідача щодо неподання таких доказів є безпідставною та необгрунтованою.

Щодо ненадання представником позивача доказів витраченого ним часу на надання правничої допомоги позивачу, суд зазначає наступне.

Надання правничої допомоги позивачу в суді здійснювалось адвокатом Прядкою В.М., що діяв на підставі договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2023 року, угоди до зазначеного договору, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордером.

Угодою до договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2023 року між позивачем та адвокатом визначено фіксований розмір витрат на правничу допомогу із зазначенням сум.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено, що гонорар адвоката може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт, акту (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021.

У справі, що розглядається, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Прядкою В.М. було встановлено фіксований розмір сум за виконані адвокатом послуги. В цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що сторона може доводити витрати на правничу допомогу без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Також в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що заявлені стороною позивача витрати на правничу допомогу є завищеними та не співмірними із складністю справи.

Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

У постанові Постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зроблено висновок, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Постанова ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18, містить висновок, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу в матеріалах справи наявні договір про надання правничої (правової) допомоги від 17 липня 2023 року, укладений ОСОБА_1 з адвокатом Прядкою В.М.; акт приймання-передачі наданих послуг з надання професійної (правничої) допомоги від 24 лютого 2025 року; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги від 24 лютого 2025 року; угоду про вартість послуг за надання правничої (правової) допомоги №79/23 від 17.07.2023; квитанцію від 13 лютого 2025 року про оплату згідно договору про надання правничої допомоги.

Відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги від 17 липня 2023 року сторони обумовили, що предметом договору є представлення клієнта в усіх судах з усіма правами, які надані законом відповідній стороні в цивільному процесі, в установах усіх форм власності, судових інстанціях. Розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату, визначається в розмірі та на умовах визначених в додатку до цього договору.

Як вбачається із угоди про вартість послуг за надання правової (професійно правничої) допомоги (додаток до договору про надання правничої допомоги (правової) допомоги №79/23 від 17.07.2023), який також датований 17 липня 2023 року, сторонами було обумовлено, що робота адвоката з надання правової (професійної правничої) допомоги оплачується клієнтом в наступному розмірі: надання усних та/або письмових консультацій від 3000 грн. до 5000 грн., аналіз документів, ознайомлення з матеріалами справи, формування попередньої правової позиції від 3000 грн. до 8000 грн., складання документів: лист-пропозиція щодо досудового врегулювання спору від 3000 грн. до 5000 грн., позовної заяви від 6000 грн. до 10000 грн., апеляційної скарги від 7000 грн. до 11000 грн., касаційної скарги від 8000 грн. до 12000 грн., відзиву на позовну заяву/апеляційну скаргу/ касаційну скаргу від 3500 грн. до 7000 грн., мирової угоди, її проектів від 3000 грн. до 5000 грн., клопотання від 2500 грн. до 5000 грн., заяви від 500 грн. до 3000 грн., скарги від 1000 грн. до 4000 грн., адвокатський запит від 3000 грн. до 4000 грн., інші документи правового характеру з розрахунку погодинної роботи 3000 грн. за 1 год. роботи, участь у судовому засіданні, яке відбудеться в межах м. Черкаси 3000 грн., за межами м. Черкаси від 4000 грн. та окремо компенсація транспорртних витрат, участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від місця розташування суду 3000 грн.

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) від 24 лютого 2025 року адвокатом Прядкою В.М. надано послуги на загальну суму 38000 грн.

З квитанції від 25 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_3 за надання правничої допомоги за договором №79/23 від 17.07.2023 по справі №703/6244/23 кошти в сумі 38000 грн.

Згідно з акту приймання-передачі наданих послуг від 24 лютого 2025 року, адвокат надав клієнту послуги з надання професійної (правничої) допомоги у справі №703/6244/23, а саме: надання усної консультації, аналіз наявних у клієнта документів, формування попередньої правової позиції в розмірі 3000 грн., формування та направлення листа ОСОБА_2 щодо досудового врегулювання спору пов`язаний з поділом майна та припинення спільної часткової власності в розмірі 3500 грн., формування позовної заяви та направлення до суду в розмірі 6000 грн., формування відповіді на відзив та направлення до суду та іншій стороні у справі в сумі 3500 грн., участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в розмірі 3000 грн., формування заяви про усунення недоліків та направлення до суду в розмірі 500 грн., формування заяви про надання відомостей (щодо правових підстав залишення позову без розгляду враховуючи, що недоліки усунуті) та направлення до суду в розмірі 500 грн., формування заяви про відвід судді та направлення до суду в розмірі 2000 грн., формування заяви про збільшення розміру позовних вимог та уточнення позовних вимог та направлення до суду та іншій стороні у справі 2500 грн., формування заяви про залучення третьої особи та направлення до суду та іншій стороні у справі у розмірі 2500 грн., участь у судовому засіданні у м. Сміла в розмірі 4000 грн., формування проекту мирової угоди, клопотання про її приєднання до матеріалів справи та направлення до суду та іншій стороні у справі у розмірі 3000 грн., участь у судовому засіданні в м. Сміла у розмірі 4000 грн. Вартість послуг виконавця за цим актом складає 38000 грн.

За результатами дослідження та оцінки наданих сторонами доказів у їх сукупності, беручи до уваги посилання представника відповідача щодо незгоди з розміром заявлених стороною позивача витрат на правничу допомогу, зважаючи на складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг, суд вважає, що розмір судових витрат адвоката в сумі 38000 гривень, заявлений позивачем не відповідає наданому адвокатом обсягу та складності справи, а надані згідно акту приймання-передачі послуги хоч і є детально прописаними, однак такі не відповідають критерію розумності їхнього розміру.

Аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд, враховуючи заперечення сторони відповідача та матеріали справи, розглядаючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд приходить до переконання про часткове задоволення поданої заяви та ухвалення додаткового рішення у цій справі шляхом стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Керуючись ст.89, 134, 137, 141, 270, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Прядки Віталія Михайловича про ухвалення додаткового рішення по справі №703/6244/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Смілянська міська рада, про поділ в натурі нежитлового приміщення з господарськими будівлями і спорудами, припинення частки у спільній власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15000 грн 00 коп. понесених ним витрат на правничу допомогу.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13 березня 2025 року.

Головуючий: І. Я. Биченко