Справа № 288/219/25
Провадження № 2/288/202/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Поліщук Р. М.,

за участю секретаря судових засідань - Плетенецької Т.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області (далі відповідач) про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини в якому вказує, що у вересні 2024 року їй стало відомо про те, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_2 , якому на праві приватної власності належить 1/4 частка земельної ділянки площею 2.6805 га, яка розташована на території Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області.

Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину 18 листопада 2024 року, позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що станом на момент смерті брата, їй було 70 років, при цьому вона мала постійні та системні проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим, з об`єктивних причин, які не залежали від неї, не підтримувала стосунків з братом і не могла довідатись про його смерть.

На підставі вищевикладеного, позивач просить встановити їй додатковий місячний строк з дня набрання законної сили судового рішення, для прийняття спадщини за законом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, 10 березня 2025 року надала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без участі представника селищної ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частина третя статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЖТ № 019548 виданого 04 грудня 2002 року на підставі розпорядження голови райдержадміністрації № 360 від 01 листопада 2002 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 є співвласниками в розмірі 1/4 частки за кожним на земельну ділянку площею 2.6805 га, яка розташована на території Парипської сільської ради Попільнянського району, землю передано для ведення особистого селянського господарства. /а.с.4, 5/

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 січня 2002 року, спадкоємцями майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 є її діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . /а.с.6, 7/

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , 28 червня 1963 року між ОСОБА_7 , 1941 року народження та ОСОБА_8 , 1945 року народження було укладено шлюб, після реєстрації одруження прізвище дружини змінилося на ОСОБА_9 . /а.с.9/

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказано ОСОБА_5 . /а.с.10/

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вказано ОСОБА_5 . /а.с.11/

Постановою приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Г.А. від 18 грудня 2024 року, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки площею 2.6805 га, розташованої на території Попільнянської селищної ради, Житомирського району, Житомирської області, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 з тих підстав, що ОСОБА_1 з заявою у встановлений шестимісячний строк про прийняття спадщини після ОСОБА_2 не зверталась, на день смерті спадкодавця, зареєстрована з ним не була. /а.с.12/

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 18 грудня 2024 року зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . /а.с.13/

Як вбачається з довідки виданої Бердичівським геріатричним пансіонатом Житомирської обласної ради від 21 листопада 2024 року № 1198, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживав за адресою: Житомирська область, Попільнянський район, село Парипси, прибув в Бердичівський геріатричний пансіонат 20 листопада 2014 року та перебував на повному державному утриманні, зареєстрований: АДРЕСА_1 , помер в пансіонаті ІНФОРМАЦІЯ_2 , похований пансіонатом. /а.с.14/

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . /а.с.15/

Позивачем додано до матеріалів позовної заяви, заяву свідка ОСОБА_10 від 06 лютого 2025 року в якій він повідомляє, що йому стало відомо у 2024 році (з яких джерел, не пам`ятає) про смерть ОСОБА_2 , про що він повідомив у вересні 2024 року свою знайому ОСОБА_11 , в усній розмові. /а.с.19/

Згідно довідок комунального некомерційного підприємства «Попільнянська лікарня» № 53 від 09 січня 2025 року, № 418 від 26 квітня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходиться на обліку в онкологічному кабінеті КНП «Попільнянська лікарня» з 29 вересня 2021 року, діагноз: рак сигмовидної кишки. /а.с.24, 25/

Відповідно до виписок з протоколу районної лікарсько-консультативної комісії № 135 від 10 листопада 2023 року та № 114 від 15 вересня 2021 року, ОСОБА_1 , знаходиться на обліку у лікаря онколога, потребує лікування. /а.с.26, 27/

В порядку розгляду вказаної справи було витребувано спадкову справу № 92/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , розпочату 18 грудня 2024 року /а.с.40-56/, яка містить: - інформаційну довідку зі Спадкового реєстру; - свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; - заяву представника ОСОБА_1 від 18 грудня 2024 року; - копію паспорта ОСОБА_2 ; - довідку Бердичівського геріатричного інтернату; - копію паспорту ОСОБА_1 ; - повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису; - свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; - свідоцтво про одруження ОСОБА_1 ; - витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі; - постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії; - копію державного акту; - витяг з Державного земельного кадастру.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті брата, так як вона є людиною похилого віку, має постійні проблеми зі здоров`ям, стосунків з братом не підтримувала і не могла довідатись про його смерть.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За правилами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини

з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач після смерті брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом визначеного законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, який закінчився 16 січня 2016 року, як спадкоємець, жодних дій, спрямованих на реалізацію своїх спадкових прав не здійснювала.

При цьому звертаючись до суду із даним позовом, поважними причинами, які зумовили пропуск встановленого частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, позивач зазначає свій похилий вік, стан здоров`я та необізнаність про смерть спадкодавця.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Позивач вказує, що їй стало відомо про смерть брата лише у вересні 2024 року, разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після 16 липня 2015 року і до вересня 2024 року їй не було відомо про смерть брата і вона не мала об`єктивної можливості дізнатися про його смерть, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про невиконання позивачем процесуального обов`язку із доведення тих обставин, на які вона посилається в позовній заяві, як на підставу своїх вимог.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17, необізнаність позивача, як спадкоємця, про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, яка унеможливила чи в інший спосіб перешкодила йому вчасно здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини, та не є об`єктивною перешкодою для здійснення такої дії.

Крім того, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а вона не скористалася правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, а тому правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 755/7357/15-ц та постановах Верховного Суду від18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 13 грудня 2018 року у справі № 459/295/16-ц та від 25 лютого 2020 року у справі № 754/2872/19).

Враховуючи, що практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною, необізнаність позивача про смерть свого брата, як спадкодавця, не є поважною причиною пропуску нею строку для прийняття спадщини.

Щодо наведеного в позовній заяві посилання на постійні та системні проблеми зі здоров`ям, як обставини, яка вплинула на отримання нею інформації про смерть брата, суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 зазначила, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

При цьому суд враховує позицію Верховного Суду у справі № 315/714/19 у постанові від 23 листопада 2020 року, відповідно до якої перебування спадкоємця на амбулаторному лікуванні визнано достатньою підставою для надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом з тим, позивачем на підтвердження того, що вона мала систематичні проблеми зі здоров`ям, надано лише підтвердження того, що вона з 29 вересня 2021 року перебуває на обліку в онкологічному кабінеті, при цьому доказів того, що вона перебувала на амбулаторному лікуванні та стан її здоров`я, внаслідок наявних у неї захворювань в період часу з 16 липня 2015 року (день смерті спадкодавця) по 16 січня 2016 року (день закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини), не дозволяв їй подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса позивачем не надано.

Окрім того, суд звертає увагу, що позивач не була позбавлена можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, оскільки така заява могла бути направлена до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини засобами поштового зв`язку, що узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 332/3796/19 (провадження № 61-10896св21) та від 27 червня 2022 року в справі № 202/1188/19 (провадження № 61-11828св21).

Крім того, із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернулася лише у лютому 2025 року, тобто майже як через десять років після закінчення встановленого законом строку для прийняття спадщини з часу смерті спадкодавця, що є досить тривалим проміжком часу та суперечить принципу правової визначеності.

Таким чином, враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, а також встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивач не довела, що протягом строку для прийняття спадщини і надалі протягом усього періоду до звернення з заявою до нотаріуса безперервно існували обставини, що об`єктивно створювали істотні труднощі для прийняття нею спадщини після смерті брата.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, суд оцінивши докази, подані сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (пункт 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України).

Представник відповідача в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, при цьому суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні».

Таким чином, визнання позову відповідачем, не є підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до вимог частини четвертої статті 206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, а в даному випадку визнання відповідачем позову, суперечить викладеним у рішенні суду обставинам з наведених вище підстав.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 15, 16, 1216, 1217, 1220, 1223, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України; статтями 2, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Р. М. Поліщук