ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3790/22 Номер провадження 22-ц/814/833/25Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова В.М., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник відповідача адвокат Гуржій Т.А.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Гуржій Тетяни Анатоліївни

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Кузіною Ж.В., повний текст рішення складено 15 жовтня 2024 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

19.07.2022 позивач АТ «Альфа Банк» (на даний час АТ «Сенс Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість відповідно ст. 625 ЦК України станом на 12.01.2022 у розмірі274 846,73 грн, яка складається з 3% річних у розмірі 77 309,17 грн. та інфляційні втрати 197 537,56 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 159 600 доларів США. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за кредитним договором №0 ПАТ «Дельта Банк». Відповідно рішення Київського районного м. Полтави від 19.06.2014 у справі №552/104/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму боргу за кредитним договором №0 від 04.08.2008 у розмірі 858 990,77 грн. 09.12.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором №0 відступлені на АТ «Альфа-Банк». За таких обставин вважав, що усі права кредитора за вказаним договором належать АТ «Альфа-Банк». Відповідач неналежно не виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, а тому відповідно до вимог ст. 625 ЦК України позивачем нараховані 3% річних у розмірі 77 309,17 грн, інфляційні витрати - 197 537,56 грн.

Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», що підтверджується Витягом з державного реєстру банків про внесення відповідного запису 01.12.2022.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість у розмірі 244 581, 38 грн, судовий збір у розмірі 3 669,20 грн, а всього 248 581,38 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суду не надано доказів, фактичного виконання відповідачем ОСОБА_1 простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №0 від 04.08.2008, підтвердженого рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2014, тому позивач як кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Крім того, виходячи з того, що судове рішення про дострокове стягнення кредиту не припиняє зобов`язання боржника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти за час користування ним, і якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, суд першої інстанції визнав, що 3% річних та інфляційні втрати як компенсація кредитору за неправомірне користування боржником грошовими коштами, повинні нараховуватись на суму основного боргу (тіло кредиту та проценти), яка згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2014 становить 858 990,77 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом 558 466,59 грн, сума заборгованості за відсотками 300 524,17 грн. Щодо заперечень представника відповідача в частині дати нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, щодо права позивача нараховувати лише з дати укладення договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, а саме з 09.12.2019, а не з 01.01.2019, то суд першої інстанції зазначив, що 09.12.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» укладено договір № 2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який нотаріально посвідчений. Тобто, АТ «Альфа Банк» набув всі права кредитора по кредитному договору №0, будь-які обмеження договором не встановлені. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції визнав, що позивач правомірно діяв, звертаючись до суду з даним позовом та визначаючи період нарахування індексу інфляції та 3 % річних. Суд першої інстанції також погодився з розрахунком заборгованості в частині нарахованих 3% річних за ст. 625 ЦК України за період з 13.01.2019 по 01.01.2022 у розмірі 77 309,17 грн та частково погодився з розрахунком заборгованості в частині стягнення інфляційних витрат за період з 01.01.2019 по 01.12.2021 та визнав що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню 3% річних за ст. 625 ЦК України за період з 13.01.2019 по 01.01.2022 у розмірі 77 309,17 грн та інфляційні витрати у розмірі 167 272,71 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гуржій Т.А., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги був укладений між АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» 09.12.2019, відповідно право вимоги за кредитним договором № у АТ «Альфа-Банк» виникло лише 09.12.2019. Також зазначає, що у зв`язку з неповідомленням ОСОБА_1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № від 09.12.2019 та ненадання їй банківських реквізитів нового кредитора, ОСОБА_1 не мала змоги сплачувати борг новому кредитору АТ «Альфа-Банк». Звертає увагу, що письмові докази, надані позивачем АТ «Альфа-Банк», не завірені належним чином, отже не можуть братися судом до уваги. Відповідач ОСОБА_1 не згодна з розрахунком 3% згідно ст. 625 ЦК України АТ «Альфа-Банк» у розмірі 77 309,17 грн та з розрахунком інфляційних втрат АТ «Альфа-Банк» у розмірі 197 537,56 грн. Також ОСОБА_1 не згодна з розрахунком суду 3% річних згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 77 309,17 грн. та з розрахунком суду інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 167 272,71 грн. Зазначає, що відповідно до проведеного відповідачем розрахунку, 3% річних за ст. 625 ЦК України за період з 09.12.2019 по 01.12.2021 не може бути більше 50 974,63 грн, розмір інфляційних витрат за період з 09.12.2019 по 30.11.2021 не може бути більше 125 319,12 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» просить її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2014 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітньої ОСОБА_2 , 2004 року народження, про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Дельта Банк - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 858 990,77 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 558 466,59 грн, сума заборгованості за відсотками -300 524,17 грн. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 , 2004 року народження, яка є спадкоємцем ОСОБА_3 , - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (т.1 а.с. 12-14).

Рішення набрало законної сили.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.12.2021 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» щодо виконання рішення у цивільній справі №552/104/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», що підтверджується Витягом з державного реєстру банків про внесення відповідного запису 01.12.2022 (т.1 а.с. 188).

За результатами розгляду справи по суті пред`явлених позовних вимог, суд першої інстанції визнав, що в ході судового розгляду представником відповідача не надано належних доказів щодо виконання ОСОБА_1 судового рішення Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2014.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням боржником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №0 від 04.08.2008.

Як встановлено судом першої інстанції, заборгованість за зазначеним кредитним договором боржником до цього часу не сплачена, рішення Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2014 не виконано, що фактично не оспорювалося представником відповідача адвокатом Гуржій Т.А. під час судового розгляду.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначала, що вона має неналежної якості додатки до позовної заяви, не була ознайомлена з матеріалами справи, проте, судом першої інстанції не прийнято такі доводи, як підставу для відмови у задоволенні позову та звернуто увагу, що дана справа перебуває у провадженні суду з 19.07.2022, представник відповідача жодного разу не зверталася з клопотанням до 15.10.2024 щодо ознайомлення з матеріалами справи, хоча мала на це право. Таке клопотання представником відповідача вперше озвучено лише під час даного судового засідання.

Тому, суд першої інстанції визнав, що представник відповідача не скористалася правом щодо завчасного ознайомлення з матеріалами справи.

Щодо заперечень представника відповідача в частині дати нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, щодо права позивача нараховувати лише з дати укладення договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, а саме з 09.12.2019, а не з 01.01.2019, то суд першої інстанції в цій частині виходив з наступного.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено дослідженими у справі доказами, 09.12.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» укладено договір №2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який нотаріально посвідчений.

Пунктом 2.1. зазначеного договору, згідно з додатком № 2 до договору, сторони передбачили, що ПАТ «Дельта банк» відступає АТ «Альфа-Банк» право вимоги, в тому числі, і за кредитним договором №0, що укладений з відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 зазначеного договору, АТ «Альфа Банк» набув всі права кредитора по кредитному договору №0, будь-які обмеження договором не встановлені.

Враховуючи вищевикладене, позивач правомірно діяв, звертаючись до суду з даним позовом та визначаючи період нарахування індексу інфляції та 3 % річних.

Розмір зобов`язань відповідача ОСОБА_1 перед банківською установою визначений судовим рішенням, яке вступило в законну силу.

Таким чином, оскільки суду не надано доказів щодо фактичного виконання відповідачем ОСОБА_1 простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №0 від 04.08.2008, підтвердженого рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2014, позивач як кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, виходячи з того, що судове рішення про дострокове стягнення кредиту не припиняє зобов`язання боржника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти за час користування ним, і якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, суд першої інстанції визнав, що 3% річних та інфляційні втрати як компенсація кредитору за неправомірне користування боржником грошовими коштами повинні нараховуватись на суму основного боргу (тіло кредиту та проценти), яка згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2014 року становить 858 990,77 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 558 466,59 грн, сума заборгованості за відсотками - 300 524,17 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, нараховано 3% річних за ст. 625 ЦК України за період з 13.01.2019 по 01.01.2022 у розмірі 77 309,17 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення інфляційних витрат за період з 01.01.2019 по 01.12.2021 у розмірі 197 537,56 грн, то суд першої інстанції не погодився з розрахунком інфляційних витрат, наданим позивачем.

За зазначений період індекс інфляції складав: січень 2019 - 101,00; лютий 2019 - 100,50; березень 2019- 100,90; квітень 2019- 101,00; травень 2019-100,70; червень 2019 -99,50; липень 2019 - 99,40; серпень 2019 - 99,70; вересень 2019 - 100,70; жовтень 2019 - 100,70; листопад 2019- 100,10; грудень 2019- 99,80; січень 2020- 100,20; лютий 2020 -99,70; березень 2020- 100,80; квітень 2020- 100,80; травень 2020- 100,30; червень 2020- 100,20; липень 2020- 99,40; серпень 2020 - 99,80; вересень 2020-100,50; жовтень 2020- 101,00; листопад 2020- 101,30; грудень 2020-100,90; січень 2021-101,30; лютий 2021-101,00; березень 2021-101,70; квітень 2021-100,70; травень 2021- 101,30; червень 2021- 100,20; липень 2021- 100,10; серпень 2021- 99,80; вересень 2021-101,20; жовтень 2021-100,90; листопад 2021- 100,80.

Такі витрати складають : 858 990,00 x 1,19473185 858 990,00 =167 272,71 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд у складі колегії суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості згідно вимог ст. 625 ЦК України станом на 12.01.2022 у розмірі 274 846,73 грн, яка складається з: 3% річних у розмірі 77 309,17 грн. та інфляційні втрати 197 537,56 грн.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 4 статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини 1 цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ураховуючи наведене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018 у справі №14-10цс18, від 04.07.2018 у справі №14-154цс18, від 31.10.2018 у справі №14-318цс18.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з вище наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що суду не надано доказів фактичного виконання простроченого відповідачем ОСОБА_1 грошового зобов`язання за кредитним договором №0 від 04.08.2008, підтвердженого рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2014, тому позивач як кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з періодом, за який позивач має право на стягнення вказаної заборгованості.

Так, згідно матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами у справі, що 09.12.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» було укладено договір №2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який було нотаріально посвідчено (а.с. 21).

Пунктом 2.1. зазначеного договору, згідно з додатком № 2 до договору, сторони передбачили, що ПАТ «Дельта банк» відступає АТ «Альфа-Банк» право вимоги, в тому числі, і за кредитним договором №0, що був укладений з відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно п. 2.2. за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно п. 4.1. цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку №5 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежів за гарантією (якщо така видавалась), відшкодування за договором страхування тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №5 до цього договору, права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/ рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Отже, розмір зобов`язань відповідача ОСОБА_1 перед АТ «Сенс Банк» визначений судовим рішенням, яке набрало законної сили, становить 858 990,77 грн і позивач набув усі права кредитора у день укладення договору №2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги 09.12.2019.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню заборгованість згідно ст. 625 ЦК України за період з 09.12.2019 (день укладення договору №2098/К про відступлення прав вимоги) по 12.01.2022 (дата, станом на яку пред`явлено позовні вимоги про стягнення заборгованості), яка складає: 3% річних 54 010,51 грн, інфляційні витрати - 131 224,98 грн, а всього 185 235,49 грн., у відповідності до розрахунку, проведеного апеляційним судом, зокрема: у період з 09.12.2019 року по 12.01.2022 року індексація на суму 858 990,00 грн = 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% = 115,277% (за період грудень 2019 - грудень 2021) = 858 990,77 грн (сума боргу) ? 115,277% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 858 990,77 грн (сума боргу) = 131 224,98 грн, а також 3% річних - 09.12.2019 - 31.12.2019 (23 дні) - 1 623,84 грн, 01.01.2020 - 31.12.2020 (366 днів) - 25 769,70 грн, 01.01.2021 - 31.12.2021 (365 днів) - 25 769,70 грн, 01.01.2022 - 12.01.2022 (12 днів) - 847,22 грн, а всього 54 010,51 грн (детальний розрахунокдодається до матеріалів справи).

Водночас, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про відступлення права вимоги та обмеження її, таким чином, у праві на належне виконання зобов`язання, то такі доводи не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки питання про зміну кредитора у зобов`язанні не є предметом розгляду даної справи та було вирішено в межах розгляду справи №552/104/14-ц.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 виконала зобов`язання перед первісним кредитором.

Окрім того, неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, а тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема, визначених частиною 2 статті 516 ЦК України та частиною 2 статті 518 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що письмові докази, надані позивачем АТ «Альфа-Банк», не завірені належним чином, отже не можуть братися судом до уваги, то такі доводи є безпідставними, оскільки звертаючись до суду з позовом, позивачем надано належним чином завірені копії документів (т.1 а.с. 21-33) та додатково суду надано копії таких документів у збільшеному розмірі шрифту, які можна прочитати (т.1 а.с. 203-217). Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гуржій Т.А. мали можливість ознайомитися з матеріалами справи, враховуючи, що матеріали позовної заяви надійшли до суду першої інстанції 19.07.2022.

Крім того, колегія суддів вважає доводи представника ОСОБА_1 адвоката Гуржій Т.А. про необхідність застосування наслідків пропуску строків позовної давності безпідставними, з врахуванням наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Згідно матеріалів справи вбачається, що з позовом про стягнення нарахованих на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання банк звернувся до суду 19.07.2022. Період, що визначений апеляційним судом до стягнення, становить з 09.12.2019 (день укладення договору №2098/К про відступлення прав вимоги) по 12.01.2022, тобто позовні вимоги задоволено в межах загального строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у суді першої інстанції до ухвалення рішення у справі відповідачем ОСОБА_1 та її представником адвокатом Гуржій Т.А. заява про застосування строків позовної давності не подавалася.

Доводи представника ОСОБА_1 адвоката Гуржій Т.А. про необхідність застосування до даної справи правових висновків, викладених Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі №757/44680/15, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки обставини цієї справи не є релевантними з обставинами справи №757/44680/15.

Так, у справі №757/44680/15 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що ПАТ «Родовід Банк» просив стягнути з відповідача 3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 04.06.2014 по 22.10.2015. Оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02.04.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.07.2015, було відмовлено у задоволенні позову АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.12.2006 № 15.3/СЖ-229.06.2 у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3% річних у справі, що переглядається, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні».

Крім того, колегія суддів вважає, що обставини цієї справи не є релевантними з обставинами справи №554/9126/20, оскільки у даній справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2014 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітньої ОСОБА_2 , 2004 року народження, про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Дельта Банк -задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 858 990,77 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 558 466,59 грн, сума заборгованості за відсотками - 300 524,17 грн. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 , 2004 року народження, яка є спадкоємцем ОСОБА_3 , - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Підстав для відмови позовних вимог АТ «Сенс Банк» не встановлено. Саме, у зв`язку з невиконанням рішення суду та відсутності даних про погашення заборгованості, АТ «Сенс Банк» («АТ «АльфаБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України. Отже, відсутні підстави вважати зобов`язання натуральним, а вимогу задавненою.

У справі №554/9126/20 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив: «У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції відмовив позикодавцю у стягненні боргу за договором позики внаслідок спливу позовної давності. Оскільки позикодавець пропустив позовну давність, яка застосована апеляційним судом, то три проценти річних та інфляційні втрати, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні цих позовних вимог, але помилився щодо мотивів такої відмови. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне змінити оскаржувану постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних та інфляційних втрат шляхом зміни мотивів відмови у задоволенні цих позовних вимог, а в решті постанову апеляційного суду залишити без змін».

Не заслуговують на увагу й доводи представника ОСОБА_1 адвоката Гуржій Т.А. про те, що позивач АТ «Альфа-Банк», маючи статус кредитора, не реалізував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2014, оскільки постановою від 11.08.2020 повернуто виконавчий документ (виконавчий лист №552/104/14-ц, виданий 15.09.2014) у виконавчому провадженні №56508771 стягувачу.

Так, колегія суддів зазначає, що основна сума заборгованості за кредитним договором від 04.08.2008 стягнута рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2014 у справі №552/104/14. У межах даної справи, що є предметом апеляційного перегляду, позивачем пред`явлено позовні вимоги про стягнення заборгованості згідно ст. 625 ЦК України у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання. Повернення виконавчого документа стягувачу не впливає у даному випадку на право звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості згідно ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Гуржій Т.А. підлягає частковому задоволенню, рішення Київського районного суду м. Полтави від 15.10.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості згідно ст. 625 ЦК України зміні, т.я. слід зменшити розмір заборгованості з 244 581,38 грн до розміру 185 235,49 грн, яка нарахована за період з 09.12.2019 (день укладення договору №2098/К про відступлення прав вимоги) по 12.01.2022 та становить: 3% річних 54 010,51 грн, інфляційні витрати - 131 224,98 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, позивач АТ «Альфа-Банк» сплатило 4 122,70 грн судового збору при подачі позову до суду першої інстанції (т.1 а.с. 41), відповідачем ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги сплачено 4 403,04 грн судового збору (т.2 а.с. 47а, 49).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2778,70 грн, сплачений при подачі позову. Водночас, з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1435,40 грн судового збору, що сплачений при подачі апеляційної скарги.

Згідно ч. 10 ст. 141 УПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, шляхом взаємозаліку понесених судових витрат, з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню різниця у розмірі 1343,30 грн на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гуржій Тетяни Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості згідно ст. 625 ЦК України змінити.

Зменшити розмір заборгованості з 244 581,38 грн до 185 235,49 грн, яка становить: 3% річних 54 010,51 грн, інфляційні витрати - 131 224,98 грн, та нарахована за період з 09.12.2019 по 12.01.2022.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1343,30 грн.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 березня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М Триголов