ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/302/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/5022/23 Категорія: на ухвалу Піньковський Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Гладиш О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2024 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) звернувся до суду із вказаним поданням.

В обґрунтування поданого подання зазначив, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 40837210 від 27.01.2012 про стягнення боргів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 .

Станом на 10.07.2023 в складі зведеного виконавчого провадження № 40837210 про стягнення боргів з ОСОБА_2 перебуває п`ять виконавчих проваджень: № 31051817 по виконанню виконавчого листа № 2-275 виданого Уманським міськрайонним судом 21.01.2009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу 492825,66 грн.; № 30756726 по виконанню виконавчого листа № 2-2023 виданого Уманським міськрайонним судом 27.04.2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу в сумі 36615,76 грн.; № 30756865 по виконанню виконавчого листа № 2-1222 виданого Уманським міськрайонним судом 02.02.2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБіБанку» боргу в сумі 19593,13 грн.; № 30736928 по виконанню виконавчого листа № 20287 виданого Уманським міськрайонним судом 17.04.2008 про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Фортеця» боргу в сумі 21866,25 грн.; № 34926510 по виконанню виконавчого листа № 2318/421/2012 2/2318/550/2012 виданого Уманським міськрайонним судом 26.06.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Злагода» боргу в сумі 62553,51 грн.

По всіх вищевказаних виконавчих документах утримання боргів здійснювалось з пенсії ОСОБА_2 Уманським відділом обслуговування громадян ГУ ПФУ в Черкаській області з 01.03.2012 та перераховувалось на депозитний рахунок відділу ДВС в розмірі 20% пенсії боржника.

Державним виконавцем перераховувались кошти на рахунок стягувачів в порядку черговості пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

В зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Оскільки боржник ОСОБА_2 проживає в с. Дмитрушки, Уманського району, державним виконавцем Уманського міського відділу ДВС Бойко Т.Д. надано доручення державному виконавцю Уманського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) здійснити перевірку майнового стану боржника ОСОБА_2 за адресою його проживання в с. Дмитрушки, Уманського району на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця Уманського міського відділу ДВС.

Згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 06.05.2021 державним виконавцем Рибак Л.В. описано частину житлового будинку, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду № 705/2572/13-ц від 07.06.2013 про розподіл спільного майна подружжя за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,17 га, на якій побудований даний будинок.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», описане та арештоване майно боржника підлягає передачі на реалізацію шляхом подання заявки на проведення електронних торгів, які здійснює Державне підприємство «СЕТАМ».

Відповідно до розділу VІІІ п. 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, права власності на яке або право користування яким мають неповнолітні діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до Закону.

Згідно з «Порядком реалізації арештованого майна», у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, до пакету документів, що передаються на реалізацію необхідно обов`язково надати копію дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Згідно з відповіддю на запит Дмитрушківської сільської ради в будинку, що належить ОСОБА_2 , зареєстровано шість осіб, в тому числі двоє неповнолітніх дітей, які там проживають ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Державним виконавцем неодноразово направлялись запити до служби у справах дітей Дмитрушківської сільської ради щодо надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, які зареєстровані та проживають в даному будинку.

30.09.2022 за № 02-16/1866 надійшла відповідь з Дмитрушківської сільської ради про те, що відповідно до законів України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», «Про охорону дитинства» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна дитини, за результатом добровільних звернень осіб, які мають намір розпорядитися належним дитині майном або майном, на яке у дитини є право користування, і не стосується примусового відчуження майна. Примусова реалізація предмета за рішенням суду не є правочином, а отже згода органу опіки та піклування не потрібна.

Враховуючи зазначене, служба у справах дітей Дмитрушківської сільської ради не надає дозвіл на реалізацію нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 .

14.12.2022 до відділу ДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_1 щодо звернення до Уманського міськрайонного суду з відповідним поданням про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, які зареєстровані в даному будинку.

Станом на 10.07.2023 по виконавчому провадженню № 31051817 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 492 825,66 грн., залишок боргу становить 485 573,55 грн. Самостійно боржник не сплачує борг на користь стягувача. З метою повного фактичного виконання рішення суду, необхідно звернути стягнення на майно боржника, яке належить йому на праві власності.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна боржника у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Відповідно до акту державного виконавця від 06.05.2021 у боржника відсутнє рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Згідно повідомлень банків, кошти на рахунках боржника відсутні.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.06.2016 № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду.

На підставі викладеного головний державний виконавець просив суд винести рішення про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , в якому зареєстровані малолітні діти, надавши дозвіл на реалізацію нерухомого майна боржника, а саме частини житлового будинку, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,17 га, на якій побудований даний будинок, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2024 року подання державного виконавця про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника залишено без розгляду.

Роз`яснено державному виконавцю право на звернення з відповідним поданням (позовною заявою) для визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, на загальних підставах в порядку позовного провадження.

Ухвала суду мотивована тим, що у вказаній справі, державний виконавець фактично не ставить питання про виділ частки майна належного боржнику, а просить надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна боржника, а саме частини житлового будинку, що знаходиться у спільній сумісній власності, зазначаючи, що позбавлений можливості звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , оскільки у вказаному житловому будинку зареєстровані неповнолітні особи, а органом опіки такий дозвіл не був наданий, тому і звернулися до суду з цим поданням. При цьому, зазначає, що частка боржника у житловому будинку уже виділена рішенням суду, тоді як згідно з даними державного реєстру дійсно на підставі даного рішення суду право спільної сумісної власності на житловий будинок було зареєстровано за боржником та його колишньою дружиною, а отже частка у праві власності боржника в даному майні не була визначена у встановлений законом спосіб. Тобто, у вказаному випадку, вбачається неможливість розгляду такого подання державного виконавця, оскільки спочатку слід визначити частку боржника у спільному майні, після чого вирішувати питання щодо отримання дозволу на реалізацію визначеної частки боржника за наявності перешкод, як то факт реєстрації місця проживання неповнолітніх осіб.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, вказуючи, що ухвала є необґрунтованою, постановленою з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Просив суд її скасувати, визнати частку майна у спільній сумісній власності боржника ОСОБА_2 відповідно до рішення суду у справі №705/2772/13-ц, зобов`язати державного реєстратора Уманської РДА Ковальчук Л.В. внести зміни до державного реєстру прав відповідно до рішення суду у справі №705/2772/13-ц та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання головного державного виконавця відділу ДВС в м. Умань Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд мав би простими розрахунками розрахувати частку майна боржника у спільній сумісній власності, яка вже виділена судовим рішенням у справі №705/2772/13-ц та надати дозвіл виконавцю на відчуження майна боржника якщо він вважає, що частки у спільному майні боржника немає.

Вказує, що рішенням суду від 07.06.2013 року вирішено матеріальний спір, тому звернення виконавця до суду про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності не має потреби.

Вважає, що державним реєстратором Ковальчук Л.В. проведено неправомірну реєстрацію прав та їх обтяжень та не внесено повну інформацію стосовно майна, яке рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.06.2013 №705/2772/13-ц, було залишено у власність та виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 коштів на користь ОСОБА_1 у розмірі 492 825,66 грн., на користь ВАТ КБ «Надра» в сумі 36 615,76 грн., на користь ПАТ «ВіЕйБіБанку» боргу в сумі 19 593,13 грн., на користь КС «Фортеця» боргу в сумі 21 866,25 грн. та на користь КС «Злагода» боргу в сумі 62 553,51 грн.

27 квітня 2021 року головним державним виконавцем Уманського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 , а 07 грудня 2021 року постанову про арешт грошових коштів, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Головним державним виконавцем Уманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Рибак Л.В. 06.05.2021 винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 , а саме: частину житлового будинку у спільній сумісній власності відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/2772/13-ц від 07.06.2013, за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою.

У відповідності до акту від 06.05.2021, складеного головним державним виконавцем Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рибак Л.В., рухомого майна, що належить боржнику на праві особистої власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не виявлено.

Згідно з рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.06.2013 у судовій справі № 705/2772/13-ц, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , служба у справах дітей Уманської райдержадміністрації про розірвання шлюбу, розподіл спільного майна подружжя та встановлення режиму користування майном, було задоволено та у власності ОСОБА_2 залишено та виділено: кімнату розміром 9 кв.м, розташовану на першому поверсі будинку (1-7); гараж, розташований на першому поверсі будинку, розміром 22 кв.м (1-5); кімнату (кладову), розташовану на першому поверсі будинку, розміром 20,2 кв.м (1-4). Частина інших приміщень у вказаному будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , була виділена у власність позивача ОСОБА_3 , та частина залишена у їх спільному користуванні.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого 05.01.2023 за № 319663148, щодо суб`єкта фізичної особи ОСОБА_2 , за останнім дійсно на підставі вищевказаного рішення суду зареєстровано право спільної сумісної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Власниками даного об`єкта нерухомості зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , при цьому розмір частки вказаного житлового будинку становить одне ціле.

У відповідності до повідомлення виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області від 06.08.2021 за № 02-16/1981, на запит головного державного виконавця Бойко Т.Д., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На території сільської ради за ним рахується житловий будинок, в якому зареєстровано двоє малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з лисома служби у справах дітей Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області від 19.11.2021 № 836/02-16, на ім`я відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), примусова реалізація предмета за рішенням суду не є правочином, а є виконанням рішення суду, у зв`язку з чим, згода органу опіки та піклування не потрібна.

Також, згідно з повідомленням виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області від 14.02.2022 № 02-16/360, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На території сільської ради за ним рахується житловий будинок, в якому зареєстровано та фактично проживають 6 осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. 255 та 257 цього Кодексу.

Установлено, що у вересні 2023 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Бойко Т.Д. звернулася до суду із поданням про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника, а саме частини житлового будинку, що знаходиться в спільній сумісній власності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,17 га, на якій побудований даний будинок, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей.

В ході підготовки справи до розгляду, колегією суддів було з`ясовано, що аналогічне подання вже перебувало на розгляді суду та 15 січня 2025 року Кропивницьким апеляційним судом у справі №705/90/23 було винесено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 січня 2023 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким подання головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Т. Д. задоволено.

Надано дозвіл на реалізацію нерухомого майна боржника, а саме, частини житлового будинку, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,17 га, на якій побудований даний будинок.

Вказана постанова набрала законної сили в день її проголошення 15 січня 2025 року.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі №320/9224/17(провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) вказано, що: «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 201/1763/22 (провадження № 61-156св23).

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) полягає в тому, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Отже, застосування судом аналогії закону можливе лише у разі, якщо є прогалина у законодавстві, тобто є суспільні відносини, які відносяться, зокрема до сфери процесуального права, проте ці відносини не врегульовані жодним чином нормами процесуального права.

Відтак, якщо певні цивільні процесуальні відносини не врегульовані ЦПК України, вони регулюються тими правовими нормами, що регулюють подібні за змістом процесуальні відносини.

Ці правила є універсальними, тому що вони розраховані на врегулювання усіх цивільних процесуальних відносин у разі наявності прогалин у цивільному процесуальному законодавстві.

Колегія суддів, врахувавши вищевикладене вважає. що до подання державного виконавця про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника можуть застосовуватися за аналгією норми пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Зважаючи на те, що є судове рішення, яке набрало законної сили, та яким вирішено питання надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника, учасники справ є тотожними, підстави для заявлення подання також є тотожними, а тому на переконання колегії суддів наявні обґрунтовані підстави для закриття провадження у справі.

Отже, оскільки з приводу подання по даній справі, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є судове рішення, яке набрало законної сили, то у відповідності до норм статті 376 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд ,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2024 року скасувати.

Закрити провадження у справі за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Судді: