Справа № 710/1152/24 Провадження № 2/710/115/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2025 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Сивоконя С.С.,

секретаря судового засідання Шпиці О.Е.,

учасники процесу:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда -Ф», інтереси якого представляє адвокат Бачинський Остап Михайлович до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

07.08.2024 до Шполянського районного суду Черкаської області з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, підсистеми «Електронний суд» надійшла позовна заява в якій представник позивача просить: стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020 в розмірі 18 639,03 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн; судовий збір у розмірі 2433,40 грн.

Аргументи учасників справи.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 29.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Форза» і ОСОБА_3 було укладено договір надання позики на умовах фінансового кредиту №54. Договір було укладено в електронній формі та акцептовано ОСОБА_3 , шляхом підписання електронним підписом. На банківську картку відповідача НОМЕР_1 було перераховано грошові кошти у сумі 4 629,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит не пізніше 27.11.2020. Базова процентна ставка за кредитним договором становить 1,85 % за день, а процентна ставка 2,5% застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку Договору позики. Кредитодавець свої зобов`язання за Договором позики виконало в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору позики. Відповідач не виконав своїх зобов`язань і не здійснив жодного платежу відповідно до умов укладеного договору позики. У наслідок невиконання зобов`язань за договором виникла заборгованість.

30.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Форза» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які є боржниками ТОВ «ФК «Форза», включно і до ОСОБА_3 , порядковий номер згідно реєстру боржників 371.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 25.07.2024 заборгованість відповідача перед позивачем становить 18 639,03 грн з яких: залишок заборгованості за тілом 4 629,00 грн; залишок заборгованості за процентами за користування 2 569,20 грн; залишок заборгованості за простроченими процентами за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01.07.2021 по 28.09.2021) 10 415,25 грн; інфляційне збільшення 1 025,68 грн (нараховане новим кредитором за період 28.11.2020 по 23.02.2022).

Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому просив позовні вимоги задовольнити частково на суму 8 223,78 грн з яких: 4629,00 грн залишок заборгованості за тілом кредиту; 2569,20 грн залишок заборгованості за процентами за користування; 1025,58 грн інфляційне збільшення (нараховане новим кредитором за період з 28.11.2020 по 23.02.2022), у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки НОМЕР_1 , на котру в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 4 629,00 грн. Відповідач вважає, що проценти нараховували після закінчення терміну кредитування. За укладеним договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020 проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну кредитування, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за цим договором з урахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 2569,20 грн (4629,00*1,85% *30). Нарахування новим кредитором відсотків у розмірі 10 415,25 грн за період з 01.07.2021 по 28.09.2021 при розмірі тіла кредиту 4629,00 грн не відповідає нормам ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування». Тобто нарахований розмір відсотків є несправедливим.

Від позивача надійшла відповідь на відзив у якій міститься прохання задоволити позов у повному обсязі.

В обґрунтування зазначено, що у ЗУ «Про споживче кредитування» в редакції від 29.05.2020) в статті 21 була відсутня частина 3 на котру посилається відповідач та його представник. Умовами укладеного договору була передбачена відсоткова ставка у розмірі 2,50% річних від суми несвоєчасно поверненого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк. Закон (п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначає несправедливим умови понад 50% вартості у разі невиконання зобов`язань. Відповідно розмірі 2,50 % не перевищує розмір 50%, що визначений законом. Відповідач та його представник не представили жодного доказу невідповідності укладеного Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020 ЗУ «Про захист прав споживачів», а доводи наведені ними у відзиві є виключно їхніми домислами, котрі не відповідають ні умовам укладеного договору між сторонами, ні нормам закону.

Кінцевим терміном погашення за договором є не пізніше 27.11.2020 (згідно п.п. 5.5 п.5 Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №54 від 29.10.2020). період нарахування прострочених процентів за Договором відповідачу згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України чітко зазначено у позовній заяві з 01.07.2021 по 28.09.2021. Відповідно до п.п. 5.13. п.5 Договору позики, після закінчення строку на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору становить 2,50%, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України до повного розрахунку за договором позики. Загальна кількість днів прострочення, станом на 25.07.2024, становить 1336 календарних днів. Проте, зважаючи на складну суспільно-політичну ситуацію у країні, дотримуючись принципів розумності та справедливості, позивач здійснив нарахування відсотків (користування кредитом поза межами строку дії договору) лише протягом 90 календарних днів. Заборгованість за простроченими відсотками становить 4 629,00х2,5% х90 = 10 415,25 грн.

Представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій міститься прохання стягнути із відповідача ОСОБА_3 заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020 в розмірі 17 314,29 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн; судовий збір у розмірі 2433,40 грн. Так, сума боргу становить: залишок заборгованості за тілом 4300,00 грн; залишок заборгованості за процентами за користування 2 386,60 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору за період з 01.07.2021 по 28.09.2021 9765,00 грн; інфляційне збільшення 952,69 грн, за період з 28.11.2020 по 23.02.2022.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 12.08.2024 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 18.08.2024, відкрито провадження у справі, учасників справи повідомлено, що розгляд цієї цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 16.10.2024 було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 20.11.2024 було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 10.02.2025 було визнано явку сторін обов`язковою.

Представник позивача брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги визнав частково з урахуванням зменшення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , дистанційно з використання інформаційно телекомунікаційних систем із використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатор відповідача m094726c підписав 29.10.2020 формуляр заяви про акцептування оферти. Цією заявою відповідач погодився і прийняв пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРЗА» укласти договір про надання позики у тому числі і на умовах фінансового кредиту. Умовами надання позики були наступні: тип кредиту лояльний on-line, схема кредитування класична; дата видачі кредиту 29.10.2020; дата погашення заборгованості -27.11.2020; строк дії договору 30; можливість пролонгації дозволено, під 1,85 (% в день) мета споживчі цілі; базова процентна ставка 1,85; процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору -2,50. (а.с.10-11).

29.10.2020 ОСОБА_3 підписав, із використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатор відповідача m094726c, паспорт споживчого кредиту лояльний on-line. У цьому паспорті були передбачені такі основні умови: тип кредиту: кредит (кошти надаються однією сумою в разовому порядку); сума/ліміт кредиту 500,00 -23 000,00 грн, строк кредитування 15-30; мета отримання кредиту споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту готівковим/безготівковим шляхом; процента ставка 677,10% річних; процентна ставка фіксована; загальні витрати за кредитом 2569,20 грн. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування 7198,20 грн; реальна річна процентна ставка від 677,13% до 895,50%. Порядок повернення кредиту одноразово в кінці терміну дії договору, або достроково за бажанням клієнта, згідно фактичних днів користування кредитом. Інформація надана - 29.10.2020, інформація зберігає чинність та є актуальною до 27.11.2020. (а.с.24).

29.10.2020 ОСОБА_3 підписав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020, який був укладений дистанційно з використання інформаційно телекомунікаційних систем із використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатор відповідача m094726c. Відповідно до п.5 цього договору Умовами надання позики на умовах фінансового кредиту були: тип кредиту лояльний on-line, схема кредитування класична; дата видачі кредиту 29.10.2020; дата погашення заборгованості -27.11.2020; строк дії договору 30; можливість пролонгації дозволено, під 1,85 (% в день) мета споживчі цілі; базова процентна ставка 1,85; процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору -2,50. Відповідно до п.5.2 цього Договору, повернення кредиту, сплата процентів та неустойки (штрафу, пені), здійснюється Клієнтом через банк або платіжні термінали; за допомогою сервісу «Погашення онлайн» на офіційному сайті Товариства, за тарифами банків та сервісів. Датою повернення кредиту вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Товариства. Відповідно до п.4.3 укладеного договору, клієнт зобов`язаний погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії Договору, зазначеного у Розділі 5 цього Договору. (а.с.22-23).

Відповідно до додатку до Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №54 від 29.10.2020 графік платежів: дата погашення 27.11.2020; період користування 30 днів; сума основного боргу 4629,00 грн ; сума процентів 2569,20 грн. (а.с.7).

30.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда -Ф» (Фактор) і Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «ФОРЗА » укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2. Згідно з п.2.1. цього договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.4.1 цього Договору, перехід прав вимоги від Клієнта до Фактора відбувається з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку №1 до цього Договору. (а.с.28-36).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників, який є додатком № 1 до Договору факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021, зазначений ОСОБА_3 , номер кредитного договору 54; сума заборгованості за тілом 4629,00 грн, сума заборгованості за відсотками 2569,20 грн. Загальна сума боргу 7198,20 грн. (а.с. 12).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.11.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА - Ф» зареєстрована як юридична особа, код 42655697. (а.с.17-18).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 10.09 2019 року №ФК 1245, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «ФК» АРТЕМІДА-Ф» зареєстровано як фінансову установу. (а.с.15).

Відповідно до витягу із Державного реєстру фінансових установ, наданого Національним банком України від 21.03.2024 №27-0026/22330 ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» може надавати фінансові послуги: факторинг, надання коштів та банківських металів у кредит. (а.с.14).

Відповідно до інформації наданої АТ «СЕНС БАНК» від 24.10.2024 № 48925-32.2/2024 перерахування коштів з рахунку НОМЕР_2 ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» () на рахунок № НОМЕР_1 на ім`я позичальника ОСОБА_3 РНОКПП (ІПН): НОМЕР_3 по Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №54 від 29.10.2020, не відбувалося. (а.с. 138).

У листі від 23.10.2024№ 20.1.0.0.0/7-241016/98316 Акціонерне товариство «ПриватБанк» повідомило суд, що відсутня інформація про перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», № рахунку НОМЕР_4 , МФО 320649, на поточний/картковий рахунок № картки НОМЕР_5 , на ім`я позичальника ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 по Договору про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020 на день/ після його оформлення. (а.с.142).

Відповідно до виписки за договором № б/н за період з 29.10.2020 02.11.2020, на картковий рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_3 , і який відкритий у Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» було здійснено зарахування переказу в сумі 4300,0 грн. (а.с.169).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції від 25.09.2020, яка була чинною станом на 29.10.2020 (дата укладання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54) договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

У разі якщо зазначені у частині першій цієї статті договори укладаються щодо фінансових послуг, такі договори укладаються з урахуванням вимог та в порядку, передбаченими статтею 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

Згідно п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у редакції від 04.10.2020, яка була чинною станом на 29.10.2020 (дата укладання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54) фінансовими вважаються такі послуги - надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Згідно ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції від 19.04.2020, яка була чинною станом на яка була чинною станом на 29.10.2020 (дата укладання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54) електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із ч.7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», в редакції станом на 07.11.2018, яка була чинною станом на 29.10.2020 (дата укладання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Відповідно до ч.1-4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» в редакції станом на 13.02.2020, яка була чинною станом на 29.10.2020 (дата укладання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54) кваліфікована електронна довірча послуга створення, перевірки та підтвердження кваліфікованого електронного підпису чи печатки надається кваліфікованим постачальником електронних довірчих послуг та включає:

надання користувачам електронних довірчих послуг засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки для генерації пар ключів та/або створення кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або перевірки кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або зберігання особистого ключа кваліфікованого електронного підпису чи печатки;

технічну підтримку та обслуговування наданих засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Кваліфікований електронний підпис чи печатка вважається таким, що пройшов перевірку та отримав підтвердження, якщо:

перевірку кваліфікованого електронного підпису чи печатки проведено засобом кваліфікованого електронного підпису чи печатки;

перевіркою встановлено, що відповідно до вимог цього Закону на момент створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки був чинним кваліфікований сертифікат електронного підпису чи печатки підписувача чи створювача електронної печатки;

за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки здійснено ідентифікацію підписувача чи створювача електронної печатки;

під час перевірки за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки отримано підтвердження того, що особистий ключ, який належить підписувачу чи створювачу електронної печатки, зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки;

під час перевірки підтверджено цілісність електронних даних в електронній формі, з якими пов`язаний цей кваліфікований електронний підпис чи печатка.

Електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідач не заперечував проти факту укладання ним договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020 із ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» та отримання кредитних коштів. Більше того визнав позовні вимоги частково у тому числі в частині непогашеного тіла кредиту у розмірі 4629,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Факт часткового визнання позову відображений у відзиві на позовну заяву, тому обставини укладення договору і отримання кредитних коштів не потребують доказування.

Щодо підтвердження переходу права вимоги до позивача.

Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК Укркаїни, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1079 ЦК України Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно ч.1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

У відповідності до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ Фінансова компанія «ФОРЗА» до ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА -Ф» відбувся відповідно до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021. Моментом переходу прав вимоги до позивача є момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. Реєстр містить інформацію про боржника, яким є відповідач.

У матеріалах справи наявне повідомлення від ТОВ ФК «АРТЕМІДА Ф», датоване 09.07.2021, вихідний номер №102/62, адресоване ОСОБА_3 , щодо відступлення прав заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020 в якому міститься прохання негайно сплатити заборгованість за кредитом в сумі 7 198,20 на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда Ф» (а.с.13). Проте не надано доказів направлення цієї вимоги відповідачу та отримання її відповідачем, тому суд оцінює таке повідомлення критично.

Також серед матеріалів справи наявна досудова вимога оплатити заборгованість за Кредитним договором №54 від 29.10.2020 від ТОВ ФК «АРТЕМІДА Ф», датована 13.10.2021 №241/62, адресована ОСОБА_3 . У цій вимозі акцентовано на необхідності погасити суму боргу перед новим кредитором у розмірі 17 613,45 грн. (а.с.16). Втім докази направлення загаданої вимоги та докази отримання цієї вимоги матеріали справи не містять, тому суд оцінює її критично.

Щодо розрахунку заборгованості, суд зазначає.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду, справа №910/1238/17 від 23.05.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа надає кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Верховний суд у справі № 335/248/16-ц від 14.03.2018 року, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором зробив правовий висновок, що статтями 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Згідно позиції позивача викладеної у заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_3 , у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань за договором № 54 від 29.10.2020, станом на 25.07.2024 має борг, який становить 17 314,29 грн, зокрема : 4300,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 2386,60 грн сума заборгованості за відсотками; сума заборгованості за простроченими відсотками за користування поза межами строку дії договору 9675,00 грн нараховано новим кредитором за період з 01.07.2021 по 28.09.2021; інфляційне збільшення 952,69 грн нараховано новим кредитором за період з 28.11.2020 по 23.02.2022.

Суд розцінює заяву позивача про уточнення позовних вимог, як заяву про зменшення позовних вимог.

Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. Така позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі № 405/3360/17 від 01.11.2021.

На позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач визнав позовні вимоги в частині суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками та інфляційні втратами, у тому числі зменшені позовні вимоги, тому в цій частині позовні вимоги доказуванню не потребують.

У той же час відповідач не визнав суми нарахованих прострочених відсотків. Вважає, що нарахування позивачем цих відсотків є несправедливим, а також суперечить ч.3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції від 29.05.2020, яка була чинною на дату укладання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020, містила дві частини наступного змісту. Споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 16.10.2020, яка була чинною на дату укладання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020, несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Відповідно до п.п. 13 п.5 Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020 було передбачено, що процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору становить 2,50 %.

Згідно з п.п.9 п.5 цього Договору, визначений 30 денний строк дії договору. Нарахування відсотків у розмірі 2,5 в день було проведено за період з 01.07.2021 по 28.09.2021 (дев`яносто календарних днів). Нараховані відсотки позивач здійснив з посиланням на ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 161/11703/22 від 31.07.2024.

Оскільки укладеним договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020 було передбачено процентну ставку у розмірі 2,50 % в день за користування кредитом поза межами строку дії договору , відтак нарахування позивачем процентів після закінчення строку кредитування, визначеного Договором позики є правомірним та не суперечить йому. Тому позовна вимога про стягнення із відповідача суми заборгованості за простроченими відсотками є обґрунтованою.

Відповідач знав про істотні умови договору, оскільки підписав паспорт споживчого кредиту та формуляр заяви на акцептування оферти.

Відповідно до п.6.1 договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020 відповідач мав право протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин ,у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від Договору Клієнт повідомляє Товариство у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку визначеному законодавством. Проте відповідач не скористався своїм правом.

Не визнання позову в частині стягнення із відповідача заборгованості за простроченими відсотками суд розцінює, як спосіб захисту сторони відповідача.

Суд вважає, що позивач довів розмір заборгованості, яка має бути стягнута із відповідача.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Ураховуючи норми закону, умови договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, суд уважає, що позовні вимоги є обґрунтованими отже їх потрібно задовольнити.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При задоволенні позову суд стягує з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог на користь позивача понесені ним судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн, суд зазначає таке.

Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 року у справі № 671/1957/20 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 711/1783/20 10 серпня 2022 року, аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

На підтвердження надання юридичних послуг позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 23.07.2024 №20240723-1К, укладений між ТОВ «ФК«АРТЕМІДА-Ф» і Адвокатом Бачинським Остапом Михайловичем (а.с. 19-21); копію ордера серія ВС №1293244 від 24.07.2024 (а.с.6); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, (а.с. 57).

Відповідач заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, аргументуючи свою заперечення тим, що адвокатом Бачинським О.М. не набуло надано підтвердження, що послуги були надані саме по вказаній позовній заяві. Крім того, у орієнтовному розрахунку не вказано ні обсягу виконаних робіт, ні опису, ні зазначено час, який було витрачено на їх виконання. Також не було надано жодних квитанцій про оплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда Ф» правової допомоги у розмірі 7000,00 грн про які заявлено у позовній вимозі.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.2.1 договору про надання правової допомоги № 20240723-1К від 23.07.2024 правова допомога полягає у захисті клієнта у справі за позовом до ОСОБА_3 РНОКПП (ІПН): НОМЕР_3 за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54 від 29.10.2020. Відповідно до п.4.2. цього договору, у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта ( задоволення позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7000,00 (сім тисяч) гривень.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Тобто між сторонами у договорі про надання правової допомоги №20240723-1К від 23.07.2024, було погоджено фіксований розмір гонорару адвоката, який не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого адвокатом на ці послуги. Оплата послуг має бути здійснення після винесення судом відповідного рішення. Тому аргументи сторони відповідача про відсутність доказів оплати послуг адвоката та детального опису наданих послуг суд сприймає критично.

Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим, з урахуванням обставин справи та долучених до справи доказів, суд уважає, що відсутні підстави до стягнення в повному розмірі витрат на правову допомогу з відповідача.

Ураховуючи фактичні обставини справи, критерій складності позову, який містить лише одну позовну вимогу, ураховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, сталість судової практики щодо предмету позову, а також з позиції пропорційності і розумності розміру витрат на правову допомогу, суд зменшує розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягує із відповідача ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 205, 526, 530, 553, 554, 625-628, 638, 651, 653 , 1048, 1049, 1054, 10561, 1077, 1078, 1084 ЦК України, ст.ст.1, 4, 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. ст. 8,13 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.5, 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141,137, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , інші дані про особу суду невідомі, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТИМІДА-Ф» - , юридична адреса: вул. Степана Бандери, 87, офіс 54, м. Львів, Львівська область, 79013, інші відомості про особу суду не відомі, заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 54від 29.10.2020 в розмірі 17 314,29 (сімнадцять тисяч триста чотирнадцять гривень 29 копійок), із яких 4300,00 (чотири тисячі триста гривень 00 копійок) сума заборгованості за тілом кредиту; 2 386,60 ( дві тисячі триста вісімдесят шість гривень 60 копійок) сума заборгованість за процентами за користування кредитом; 9675,00 ( дев`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок) заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом поза межами строку дії договору за період з 01.07.2021 по 28.09.2021; 952,69 (дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 69 копійок) інфляційні втрати за період з 28.11.2020 по 23.02.2022.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , інші дані про особу суду невідомі, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТИМІДА-Ф» - , юридична адреса: вул. Степана Бандери, 87, офіс 54, м. Львів, Львівська область, 79013, інші відомості про особу суду не відомі, судовий збір у розмірі 2422,00 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 00 копійок).

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , інші дані про особу суду невідомі, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТИМІДА-Ф» - , юридична адреса: вул. Степана Бандери, 87, офіс 54, м. Львів, Львівська область, 79013, інші відомості про особу суду не відомі, витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя С.С. Сивокінь