Справа № 951/495/24
Провадження №2-др/951/2/25
11 березня 2025 року
Козівський районний суд Тернопільської області
у складі головуючої судді Гриновець О. Б.
з участю секретаря судового засідання Галаса В. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву адвоката Ковінько Наталії Миколаївни, яка дії у інтересах ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат на правову допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача
Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
У провадженні Козівського районного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача.
25.02.2025 за результатами розгляду справи, суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог та розірвано договір купівлі-продажу від 12.04.2024 на загальну суму 63 390 грн й стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму оплати за товар у розмірі 63 390 грн, моральну шкоду - 5 000 грн, а також 2 267, 89 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
28.02.2025 через систему електронний суд звернулася адвокат Ковінько Н. М., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 із заявою про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, у якій просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 28 500, 00 гривень.
Крім цього, 10.03.2025 через систему електронний суд звернувся адвокат Шишацький О. В., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 із клопотанням про зменшення заявленої суми судових витрат на професійну правничу допомогу. У такому просить зменшити заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу до розміру 6000 гривень, що буде відповідати критерію розумної необхідності вказаних витрат. У іншій частині заявленого розміру витрат, який є непропорційним до предмету спору - відмовити.
Відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Судове засідання з розгляду вказаної заяви призначено на 11 березня 2025 року, в яке належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом, мотиви й висновки суду. Положення закону, якими керувався суд, постановляючи додаткове рішення.
Відповідно до рішенням Козівського районного суду Тернопільської області, ухваленого 25.02.2025, задоволено частково позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача. Розірвано договір купівлі-продажу від 12.04.2024, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на загальну суму 63 390 гривень. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму оплати за товар в розмірі 63 390 гривень й моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, 2 267, 89 гривень судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови у позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
У частині 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 с. 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи ( ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18) дійшов таких висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).
Також чинним законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19 розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Заразом чинний Цивільно процесуальний кодекс України встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Щодо заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача подано такі документи: копію договору № 04062406 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 04.06.2024; копію акту приймання-передачі наданих послуг № 04062406 до договору про надання юридичних послуг/правової допомоги від 19.06.2024; копії квитанцій АТ «Універсал Банк» від 04.06.2024, 05.06.2024; копію платіжної інструкції № 638887582 від 16.09.2024; копію договору про надання правової допомоги від 16.09.2024; копію рахунку-фактури № 21 від 10.09.2024; копію акту прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 25.02.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Представник відповідача подав до суду клопотання про зменшення заявленої суми судових витрат на професійну правничу допомогу. У такому клопотанні не погодився із визначеною представником позивача сумою витрат в розмірі 28 500 грн. Серед іншого зазначив, що договір про надання правової допомоги № 04062406 від 04.06.2024, укладений між ТОВ «Центр надання правової допомоги» й Волощук Х. Б. не може бути доказом понесення останньою витрат на професійну правничу допомогу так як згадане товариство не є суб`єктом, який здійснює адвокатську діяльність й надає професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (ч. 3 ст. 4 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката й така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням.
Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України (п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19).
Так у заяві про стягнення судових витрат представник заявника просила компенсувати здійснені Волощук Х. Б. витрати, які понесені на юридичні послуги ТОВ «Центр правової допомоги» з посиланням на наступні документи: договір № 04062406 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 04.06.2024; акт приймання-передачі наданих послуг № 04062406 до договору про надання юридичних послуг/правової допомоги від 19.06.2024; квитанції АТ «Універсал Банк» від 04.06.2024, 05.06.2024.
Однак у матеріалах справи відсутні належні доказі того, що юридичні послуги ТОВ «Центр правової допомоги» надавалися Волощук Х. Б. професійним адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально чи у складі відповідного адвокатського бюро чи об`єднання.
Судом встановлено, що згідно з договору про надання правової допомоги від 16.09.2024, а також ордера на надання правничої допомоги від 17.09.2024 позивачу надавалась професійна правова допомога адвокатом Ковінько Н. М.
Відповідно до зазначеного договору й акту прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 25.02.2025 сторонами погоджено порядок надання послуг професійної правничої (правової) допомоги, вартість та об`єм робіт.
Згідно з акту прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 25.02.2025 адвокатом Ковінько Н. М. було надано ОСОБА_1 наступні послуги: вивчення та юридичний аналіз матеріалів справи; надання клієнту консультацій та правових роз`яснень щодо варіантів та перспектив здійснення захисту прав клієнта, як споживача; складання заяви про зміну предмету позову; подача заяви про зміну предмету позову та доданих до неї додатків через систему «Електронний суд»; участь в судових засіданнях 16.10.2024, 18.12.2024, 25.02.2025. Всього витрачено часу 10, 5 год Загальна вартість виконаних робіт складає 15 000 грн.
З огляду на характер спірних правовідносин, складність справи, часткове задоволення позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для сторін, вимоги розумності і справедливості, а також заперечення іншої сторони щодо обґрунтованості розміру зазначених витрат суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає адекватним, з урахуванням рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсягу та обґрунтованості підготовлених та поданих до суду стороною документів, їх значення для спору (справи).
Керуючись ст.ст. 141, 247, 270 ЦПК України
задовольнити частково заяву представника ОСОБА_1 адвоката Ковінько Наталії Миколаївни про стягнення понесених витрат на правову допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача.
Ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 /п`ятнадцять тисяч/ гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.03.2025.

Суддя О. Б. Гриновець