КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року місто Київ

Справа № №357/15390/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2493/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року (ухвалено у складі судді Бондаренко О.В.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» про скасування державної реєстрації припинення оренди земельної ділянки, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ

28.11.2023 представник позивача звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи тим, що 15.10.2015 між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» укладено договір оренди землі № 339, за яким останньому передано в оренду земельну ділянку площею 1,4569 га з кадастровим номером: :01:023:0025, розташовану в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на 7 років. 14.12.2015 державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Рибалко В.М. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером: 27062383, яким було зареєстровано право оренди на вказану земельну ділянку за позивачем. Протягом усього часу дії договору оренди землі орендар користувався земельною ділянкою у своїй господарській діяльності та належним чином сплачував орендну плату, і орендодавець не звертався з претензіями або позовами щодо його неналежного виконання. Строк дії договору оренди землі мав би закінчитися 15.10.2022, однак його було автоматично поновлено на один рік до 15.10.2023 в силу дії на той момент норми пп. 1 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України в редакції Закону України від 24.03.2022 № 2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану». 10.09.2022 ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», користуючись наявним у нього переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, відповідно до норм ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та п. 5 договору оренди землі, направило ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку лист-повідомлення (клопотання) про поновлення договору оренди землі, де пропонувало поновити його ще на 7 років. Разом з листом було направлено проект відповідної додаткової угоди до договору оренди землі. Однак, орендодавець не відповіла на нього у місячний строк.

Натомість, ОСОБА_1 12.01.2023 звернулась до державного реєстратора Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Т.О. із заявою про державну реєстрацію припинення права оренди позивача на земельну ділянку у зв`язку з припиненням дії договору оренди землі, на підставі якої 12.01.2023 державний реєстратор Майорко Т.О. здійснила таку державну реєстрацію. Вважає таку реєстрацію незаконною, оскільки на дату її проведення договір оренди землі продовжував діяти відповідно до змін в законодавстві України.

Цього ж дня між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000» укладено договір оренди земельної ділянки № 94, згідно умов якого спірну земельну ділянку передано в оренду останньому строком на 7 років та проведено державну реєстрацію 16.01.2023. Такими діями ОСОБА_1 порушила право оренди позивача як її законного орендаря і його переважне право на поновлення договору оренди землі на новий строк.

Тому, позивач просив скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію припинення права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:023:0025, дата, час державної реєстрації: 10.01.2023 19:19:55; визнати укладеною Додаткову угоду до Договору оренди землі № 339 від 15.10.2015, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» у викладеній позивачем редакції; визнати відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» права оренди земельної ділянки з кадастровим номером: :01:023:0025; стягнути у рівних частинах з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, у розмірі 20000,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, у розмірі 22000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» - Тетеря С. І. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення та ухвалити нове? яким задовольнити позовні вимоги та змінити розподіл судових витрат між сторонами, а саме стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 52 754,86 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та у розмірі 37 964,39 гри у апеляційному суді.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що лист-повідомлення Орендодавця від 12.04.2022 року не може братися до уваги судом як доказ припинення переважного права Орендаря на укладення Договору оренди землі на новий строк, оскільки у цьому листі ОСОБА_1 повідомила, що не бажає укладати з ТОВ АГРОФІРМА "БІЛОЦЕРКІВСЬКА" Договір на новий строк через намір обробляти спірну земельну ділянку самостійно і використовувати її для власних потреб, але одразу після державної реєстрації припинення права оренди позивача відповідач-1 передала спірну земельну ділянку в оренду ТОВ "АГРОТРЕЙД-2000" всупереч своїм попереднім заявам. Таку поведінку відповідача позивач вважає недобросовісною, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.02.2015 року у справі № 6-219цс14 і ВС, викладеними у постановах від 31.10.2018 року у справі № 702/699/16-ц, від 01.08.2019 року у справі № 385/1446/16-ц, від 17.10.2019 року у справі № 728/2442/16-ц, від 26.06.2019 року у справі № 923/759/18, від 26.04.2022 року у справі № 621/900/19.

Зазначає, що у разі незгоди з запропонованими позивачем умовами для поновлення Договору оренди відповідач-1 мала би у відповідь на його пропозицію надіслати у місячний строк свої заперечення з відповідним обґрунтуванням, що зроблено не було та такі обставини не заперечуються.

Зазначає, що Лист-повідомлення про відсутність наміру укладати Договір на новий строк ОСОБА_1 направила позивачу за 5 місяців до листа-повідомлення позивача про намір скористатися переважним правом на укладення Договору оренди землі на новий строк, а тому таке повідомлення не може вважатись запереченнями до пропозиції позивача.

Вважає, що Висновки ВС у справах № 625/166/18, № 379/1354/18, № 399/295/11, № 693/137/22 не підлягають врахуванню судом у цій справі через неподібність спірних правовідносин.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності волевиявлення сторін договору, у зв`язку з відсутністю підпису орендаря у проекті додаткової угоди, адже законодавством України не закріплено обов`язковість наявності такого підпису. Крім того лист-повідомлення до якого був доданий проект договору бувпідписаний та скріплений печаткою ТОВ АГРОФІРМА "БІЛОЦЕРКІВСЬКА".

Звертає увагу, що проект додаткової угоди передбачає викладення Договору оренди землі у новій редакції і в п. 5 цієї редакції було передбачено укладення цього договору на 14 років з дати його укладання, яка мала місце 15.10.2015 року і до 15.10.2029 року, що свідчить про те, що Орендодавцю було запропоновано поновити договір на той самий строк без зміни цієї істотної умови. Більше того, слід відзначити, що викладена у додатковій угоді нова редакція Договору оренди землі за своїми істотними умовами відмінна від первісної редакції лише тим, що у ній було запропоновано внести зміни щодо розміру орендної плати шляхом її збільшення з 3 764,85 грн до 11 560,88 грн.

Зазначає, що у період з 07.04.2022 року до 19.11.2022 року договори оренди землі, строк яких сплинув у цей проміжок часу, були поновлені на один рік без волевиявлення сторін договору і внесення відповідної інформації до ДРРПНМ у відповідності до змін, які були внесені до законодавства. Разом з тим суд першої інстанції помилково вважав, що строк закінчення Договору - 12.12.2022, виходячи з положення п. 37 спірного Договору оренди землі, відповідно до якого строк його дії потрібно відраховувати з моменту державної реєстрації права оренди. Разом з тим такий висновок не узгоджується з положеннями ЗУ «Про оренду землі».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.

28 листопада 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли відзив ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000» , якими просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Вказували, що у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

ОСОБА_1 свої обов`язки виконала та за шість місяців до кінця строку оренди повідомила позивача про небажання продовжувати строк дії Договору, що відповідає положенням п. 5 Договору оренди.

Звертає увагу, що у листі-повідомленні про заперечення щодо поновлення Договору орендодавець серед іншого вказувала, що бажає використовувати належну земельну ділянку «на свій розсуд», а тому поведінка ОСОБА_1 є добросовісною.

Вказує, що Велика Палата Верховного суду у Постанові від 06 березня 2024 року по справі № 902/1207/22 вказала на можливість врегулювання сторонами правочину моменту набрання чинності договорів оренди у період з 01.01.2013 року по 16.01.2020 року.

У судове засідання представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник ТОВ «Агротрейд-200» - Косяк В.М. заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О. В., пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді даної справи судом першої інстанції встановлено, що 15.10.2015 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» укладено договір оренди землі №339, відповідно до п. 1, 2 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,4569 га з кадастровим номером :01:023:0025 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада та належить орендодавцю на праві власності на підставі державного акта ЯА №573920 від 16.12.2005 (Т. 1 а.с. 10-11).

Згідно з п. 5 Договору, договір укладено на сім років. Після закінчення строку договору орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за шість місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.

Відповідно до п. 16 Договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря (п. 31 договору).

В пункті 37 Договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу: 48285549 від 17.12.2015 (Т. 1 а.с. 13), вбачається, що 14.12.2015 державний реєстратор реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції у Київській області Гречінська Н.П. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 27062383, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; зміст, характеристика іншого речового права: строк дії: 7 років з правом пролонгації, орендна плата нараховується та видається в розмірі не менше 6% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3764,85 грн; відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендар ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», Орендодавець: ОСОБА_1 ; опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 1,4569 га, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером: :01:023:0025.

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 17.12.2015 (Т. 1 а.с. 12) орендодавець ОСОБА_1 , з одного боку, передає, а орендар ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», в особі директора ОСОБА_3 , з другого приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку, кадастровий номер :01:023:0025, що знаходиться в межах землекористування Шкарівської сільської ради, загальною площею 1,4569 га, у тому числі рілля 1,4569 га.

Встановлено, що 12.04.2022 ОСОБА_1 направила директору ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» лист-повідомлення, в якому вказала, що термін дії договору оренди №339 від 15.10.2015 закінчується 12.12.2022, що відповідно до п. 31 договору є підставою для його припинення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Зазначила, що на виконання п. 5 договору, не бажає укладати новий договір оренди з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» або продовжувати дію вказаного договору, а має намір обробляти земельну ділянку за договором самостійно і використовувати її для власних потреб на свій розсуд. Просила утриматись від вчинення дій, які б перешкоджали їй відразу після закінчення строку дії договору використовувати належну їй земельну ділянку (Т. 1 а.с. 106).

Вказаний лист направлено на адресу ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» з рекомендованим повідомленням про вручення №250 та отримано позивачем 21.04.2022 (Т. 1 а.с. 106 на звороті та 107).

07.09.2022 ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» направило відповідачці ОСОБА_1 лист-повідомлення (клопотання) про поновлення договору оренди землі№01-3-129, разом з проектом додаткової угоди до договору оренди землі, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (Т. 1 а.с. 17-19, 20 на звороті), з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №782 (Т. 1 а.с. 20).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №355930346 від 27.11.2023 (Т. 1 а.с. 14-16), вбачається, що 10.01.2023 державним реєстратором Фурсівської сільської ради Майорко Т.О. було прийнято рішення з індексним номером 66083246 про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», на підставі листа-повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 12.04.2022, видавник: гр. ОСОБА_1 ; опис вкладення, серія та номер: 625, виданий 20.04.2022 видавник: Укрпошта; квитанція, серія та номер: 625, виданий 20.04.2022, видавник Укрпошта; рекомендоване повідомлення, серія та номер: 625, виданий 20.04.2022, видавник: Укрпошта.

12.01.2023 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» та ОСОБА_1 укладено договір №94 оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,4569 га з кадастровим номером: :01:023:0025 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 7 років, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, право на яку посвідчено Державним актом ЯА №573920 від 16.12.2005 (Т. 2 а.с. 65-68).

12.01.2023 державним реєстратором Фурсівської сільської ради Майорко Т.О. здійснено державну реєстрацію іншого речового права: 48980546, документи подані для державної реєстрації: договір оренди земельної ділянки, серія та номер: 94, виданий 12.01.2023, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66100065 від 16.01.2023; зміст, характеристика іншого речового права: дата укладання договору 12.01.2023, строк: 7 років, дата закінчення дії: 12.01.2030, з автоматичним продовженням дії договору; відомості про суб`єкта іншого речового права: орендодавець: ОСОБА_1 , орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №355930346 від 27.11.2023 (Т. 1 а.с. 14-16)

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначено статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Зазначені положення узгоджуються із положеннями частини першої статті 777 ЦК України.

Верховний Суд в постановах від 23.01.2019 року у справі № 902/619/17 та від 27.06.2019 року у справі № 923/925/18, застосовуючи положення ст. 33 Закону України «Про оренду землі», зазначив, що реалізація переваженого права на поновлення договору оренди землі, яка передбачена ч.1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури поновлення договору оренди землі. При цьому, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» можлива, як за умови дотримання встановленої цією нормою процедури (чч. 2-5 ст. 33), так і за наявності волевиявлення сторін.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом і в постанові від 08.05.2024 року у справі № 604/483/23, де касаційний суд також зазначив, що переважне право первинного орендаря на поновлення договорів оренди земельних ділянок не є порушеним, оскільки немає однієї зі складових юридичних фактів, що надають позивачу право претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме - відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди землі.

У справі, яка переглядається, встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що 15 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» укладено договір оренди землі №339.

Згідно з пунктами 5, 37 вказаного договору його укладено на 7 (сім) років після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди. 14.12.2015 року відбулась державна реєстрація права оренди на земельну ділянку.

З дати державної реєстрації права оренди строк дії договору оренди землі № 339 закінчився 14 грудня 2022 року.

Відповідно до пункту 5 договору після закінчення строку договору орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за шість місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.

Судом встановлено, що орендар Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська», маючи намір продовжити дію цього договору, надіслав на адресу орендодавця ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір поновити договір оренди землі від 15 жовтня 2015 року та проект додаткової угоди до цього договору.

Проте, як установив суд, орендодавець ОСОБА_1 заперечила щодо поновлення договору оренди та завчасно, як передбачено умовами договору оренди землі (пункт 5), за 6 (шість) місяців до закінчення строку дії даного договору повідомила про це орендаря в письмовій формі.

Зокрема, ОСОБА_1 листом від 12 квітня 2022 року, надісланим рекомендованим листом з описом на адресу юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська», повідомила позивача про небажання поновлювати дію договорів оренди, керуючись пунктом 5 договору оренди землі.

Факт отримання вказаного листа не заперечувався позивачем під час судового розгляду справи та підтверджено належними доказами.

Отже, волевиявлення орендодавця ОСОБА_1 на укладення з ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» договору оренди землі на новий строк було відсутнє.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» виконало всі визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» умови щодо реалізації свого переважного права перед іншими особами на укладення договорів оренди землі на новий строк, при цьому орендодавець ОСОБА_1 на виконання вимог частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" не подала заперечень щодо поновлення договору оренди землі, а її лист-повідомлення від 12 квітня 2022 року не є такими запереченнями і не може їх підміняти, є необґрунтованими, оскільки у визначений законом строк сторони договору оренди землі не дійшли згоди щодо укладення додаткової угоди до нього, орендодавець завчасно повідомив орендаря про відмову в їх продовженні, що підтверджується відповідним листом.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що переважне право ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки немає однієї зі складових юридичних фактів, що надають позивачу право претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме- відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що ОСОБА_1 , надсилаючи листа-повідомлення від 12 квітня 2022 року, а потім укладаючи договір з іншим підприємством, діяла недобросовісно, оскільки для вирішення питання про поновлення дії договору оренди землі закон вимагає лише дотримання встановленої законом процедури поновлення вказаного договору.

За обставинами цієї справи орендодавець ОСОБА_1 завчасно повідомила орендаря про небажання продовжувати орендні відносини, зазначивши, що бажає розпоряджатися спірною земельною ділянкою на власний розсуд.

Згідно з положеннями статей 317, 319, 321, 373 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Після закінчення строку дії договору оренди землі з ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська», який закінчився 14 грудня 2022 року, власник земельної ділянки ОСОБА_1 звернулась 10 січня 2023 року до державного реєстратора Фурсівської сільської ради Майорко Т.О. про припинення права оренди ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» та 12 січня 2023 року нею, як власником земельної ділянки, було укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 з ТОВ «Агротрейд-2000», за яким орендодавець ОСОБА_1 передала товариству в оренду земельну ділянку, площею 1,4569 га, з кадастровим номером: :01:023:0025 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 7 років, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, право на яку посвідчено Державним актом ЯА №573920 від 16.12.2005 (Т. 2 а.с. 65-68)

Такі дії ОСОБА_1 по відношенню до іншої сторони договору ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» відповідали попередній заяві орендодавця (власника) земельної ділянки, яка чітко і зрозуміло, у встановлений строк повідомила орендаря ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» про небажання продовжувати орендні відносини. Оскільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, то передача власником земельної ділянки права користування (права оренди) нею іншому товариству після закінчення строку дії договору оренди землі з попереднім орендарем не вказує на недобросовісну поведінку орендодавця (власника) земельної ділянки ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача про помилковість висновку суду першої інстанції щодо неналежного оформлення орендарем пропозиції укладення договору оренди землі на новий строк, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено договором.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 1 ч. 14 Закону України «Про оренду землі»).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Отже, підпис є невід`ємним елементом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину.

Із наданого позивачем та досідженого листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі, до якого долучено додаткову угоду до договору оренди землі шляхом викладення договору оренди в новій редакції, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано доказів погодження істотних умов, викладених у додатковій угоді; вона не підписана як уповноваженою особою орендаря ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська», так і орендодавцем ОСОБА_1 , що вкотре свідчить про відсутність волевиявлення останньої на укладення з позивачем договору оренди землі на новий строк.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що на момент проведення державної реєстрації припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на спірну земельну ділянку та її передачі в оренду ТОВ «Агротрейд-2000» договір оренди землі не припинив свою дію, оскільки строк дії договору оренди землі має обчислюватися від дати його укладення - 15.10.2015 року, а не з моменту державної реєстрації права оренди, як встановив суд, та, відповідно, мав би закінчитися 15.10.2022 року, однак його дію було автоматично поновлено на один рік в силу дії норми підп. 1 п. 27 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України, а саме до - 15.10.2023 року, були предметом перевірки суду першої інстанції, їм надана належна оцінка, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відхиляючи вказані доводи позивача, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідно до пунку 37 договору оренди землі від 15 жовтня 2015 року № 482, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Речове право на спірну земельну ділянку за позивачем згідно договору оренди від 15 жовтня 2015 року № 339 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав нерухоме майно рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції у Київській області Гречінська Н.П., 14 грудня 2015 року, індексний номер: 48285549 від 17.12.2015 (Т. 1 а.с. 13).

Отже, за умовами укладеного договору оренди землі, після здійснення реєстрації речового права договір оренди землі від 15 жовтня 2015 року № 339 набув чинності, а відтак перебіг строку оренди землі за договором від 15 жовтня 2015 року № 339 почався з дати державної реєстрації з 14 грудня 2015 року і закінчився - 14 грудня 2022 року і з цієї ж дати припинено речове право оренди земельної ділянки позивача.

Крім цього, додатковим підтвердженням того, що договір оренди землі від 15 жовтня 2015 року № 339 почав діяти з 14 грудня 2015 року є акт приймання-передачі земельної ділянки, який підписаний сторонами 17 грудня 2015 року (а.с. 12 том 1).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.03.2024 року у справі № 902/1207/22 зроблено правовий висновок, що виключно з 16.01.2020 року почала діяти імперативна норма закону, яку сторони не можуть змінити за домовленістю, тоді як у період з 01.01.2013 року по 16.01.2020 року такої норми не існувало, а тому сторони, в силу вимог статті 6 ЦК України, мали право самостійно врегулювати момент набрання чинності такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.05.2023 року у справі № 709/1186/21, від 31.05.2023 року у справі № 709/1187/21, від 15.06.2023 року у справі № 390/356/21 та від 26.07.2023 року у справі № 357/8085/19, від яких Велика Палата Верховного Суду не відступила у вищезгаданій постанові від 06.03.2024 року.

Посилання позивача на автоматичне продовження договору оренди землі від 15 жовтня 2015 року № 339 на один рік на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2023 року, яким до розділу X «Перехідні положення» ЗК України було додано п. 27, не грунтується на вимогах закону, оскільки автоматичне поновлення договорів оренди землі на період дії воєнного стану діяло до 19 листопада 2022 року, тобто, таке положення закону поширює свою дію виключно на ті договори оренди землі, дія яких закінчувалася до 19 листопада 2022 року, тоді як за обставинами цієї справи строк дії договору оренди від 15 жовтня 2015 року № 339 закінчився 14 грудня 2022 року.

Інші доводи позивача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» адвоката Тетері Світлани Ігорівни.

Звертаючись до суду з відзивом на апеляційну скаргу представник ТОВ «Агротрейд-2000» адвокат Косяк В. М. просив суд стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн.

На підтвердження своїх вимог до суду апеляційної інстанції було надано копію договору про надання допомоги №32 від 4 вересня 2024 року, укладений між ТОВ «Агротрейд-2000» та АО "МКБ ГРУПП", відповідно до умов якого сторони погодили, що гонорар адвоката за цим договором становить 11 000,00 грн. Клієнт сплачує адвокату гонорар успіху в розмірі 11 000,00 грн.

28 листопада 2024 між ТОВ «Агротрейд-2000» та АО "МКБ ГРУПП" підписано акт приймання-передачі правничої допомоги, відповідно до якого вартість наданих адвокатом правничої допомоги становить 11 000,00 грн.

5 вересня 2024 року ТОВ «Агротрейд-2000» сплатило на користь адвоката грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн, що підтверджується копією виписки по рахунку.

Звертаючись до суду з відзивом на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Марценюк Л. А. просила суд стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Представником позивача 12 лютого 2025 року були подані заперечення, щодо розміру витрат на правничу допомогу відповідачів, в який вона просила відмовити в задоволенні заяви про стягнення таких витрат, або зменшити їх розмір через не співмірність заявлених витрат зі складністю справи та незмінністю правової позиції та обґрунтувань, які були сформовані в суді першої інстанції.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану відповідачам на стадії апеляційного перегляду справи, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Оцінюючи подані відповідачами докази на підтвердження понесених ними витрат в суді апеляційної інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що витрати та тривалість такої роботи адвокатів, що стосуються підготовки відзиву на апеляційну скаргу позивача ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить критерію розумності розміру таких витрат.

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що правова позиція сторони відповідачів в цій справі не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанції, адвокатам не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтувала свої вимоги, та інші обставини.

Зокрема, відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у справах № 756/2114/17 і № 911/3386/17 підготовка справи в суді не вимагає великого обсягу юридичної й технічної роботи в разі незмінності правової позиції сторони у судах попередніх інстанцій, з огляду на що, не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу відповідачу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права, бо відповідач не міг бути необізнаним із позицією позивача, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи й доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини.

За таких обставин, з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, заперечень сторони позивача до розміру заявлених витрат відповідачів, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених кожним із відповідачів ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000» у суді апеляційної інстанції, до запере,00 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань в суді апеляційної інстанції, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатами Марценюк Лесею Анатоліївною та ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» () витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 27 лютого 2025 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

А.М. Стрижеус