Постанова

Іменем України

11 березня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6448/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

від 21 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження

у цивільній справі №758/14711/23 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування моральної шкоди

У С Т А Н О В И В:

01 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з цивільним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУНП у м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП у м. Києві відносно не внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у заяві позивача №41-2749 вих-23 від 17.03.2023 та не виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2023 (справа №761/16678/23);

- стягнути з ГУНП в м. Києві моральну шкоду в сумі 46 900 грн;

- керуючись ст. 249 КАСУ, окремою ухвалою відреагувати на порушення законодавства з боку співробітників відповідача та зобов`язати відповідача порушити проти винних осіб справу за ст. 382 ККУ.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року справу за підсудністю передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що предметом його позову є стягнення шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю відповідача, що полягає у затягуванні розслідування справи та вчинення відповідачем кримінально караного діяння у вигляді не виконання судового рішення. Зауважив, що подібні справи, згідно законодавства України та правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 02.09.2022 у справі №607/8203/18 підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також в обґрунтування апеляційної скарги вказував, що відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції не врахував, що позивач оскаржив відмову у відкритті кримінального провадження на підставі ст. 303 КПКУ, за результатами чого отримав відповідну ухвалу, яку відповідач відмовлявся виконувати. А положення статті 303 КПКУ містить вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, і до такого переліку не відноситься а ні затягування розгляду справи, а ні не виконання судового рішення.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Копію ухвали від 05.03.2025 доставлено 06.03.2025 до електронного кабінету ОСОБА_1. в підсистемі "Електронний суд" (а. с. 67-69).

В судовому засіданні 11.03.2025 ОСОБА_1 до відеоконференції не приєднався. Відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв'язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ст. 16 ЦК України, ст. 19 ЦПК України в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У поданому позові ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність ГУНП в м. Києві відносно не внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у заяві позивача №41-2749 вих-23 від 17.03.2023, та не виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2023 у справі №761/16678/23; стягнути з ГУНП в м. Києві моральну шкоду в розмірі 46 900 грн, завдану бездіяльністю відповідача, а також, керуючись ст. 249 КАСУ України, просив окремою ухвалою відреагувати на порушення законодавства з боку співробітників відповідача та зобов'язати відповідача порушити проти винних осіб справу за ст. 382 ККУ.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)).

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу (частина друга статті 303 КПК України).

Вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях мають вирішуватися за правилами КПК України.

Саме такий правовий висновок наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №236/893/17 з подібними правовідносинами.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/2004/18 та від 30 січня 2019 року у справі №234/19443/16-ц.

Отже, кримінальний процесуальний закон чітко визначає спеціальний порядок розгляду вимог, які позивач заявив за правилами цивільного судочинства.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідача, оскільки така не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо вимоги, зазначеної в позовній заяві, про постановлення судом першої інстанції окремої ухвали про порушення законодавства з боку співробітників відповідача та зобов'язання відповідача порушити проти винних осіб справу за ст. 382 ККУ, колегія суддів зазначає, що таке питання є процесуальним та вирішується судом який розглядає справу по суті.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2 в позовній заяві вказував, що бездіяльністю відповідача йому завдано моральної шкоди та посилаючись ст. 1173, 1174 ЦК України просив стягнути на його користь моральну шкоду.

В пункті 10 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної шкоди.

Проте, вирішуючи питання щодо юрисдикції позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не звернув уваги на предмет заявленої вимоги - відшкодування шкоди на підставі ст. 1173, 1174 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку, що оскільки дана позовна вимоги є похідною від вимоги про визнання бездіяльності протиправною, то також не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З цього приводу, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що у вищезгаданій справі №236/893/17 Велика Палата Верховного Суду в частині позовних вимог про визнання незаконними дій ГУНП скасувала судові рішення судів попередній інстанцій та закрила провадження у справі в цій частині, у зв'язку з тим, що така позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди Велика Палата Верховного Суду переглянула справу по суті.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, дійшов помилкового висновку про відмову у відкриті провадження за позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди є незаконною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження за позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження за позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди - скасувати та в цій частині направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

В іншій частині ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус