Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3587/24 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Григорусь Н.Й.

суддів: Борисюка Р.М.,

Павицької Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні (без повідомлення учасників справи) в м. Житомирі цивільну справу №286/3587/24 за позовом Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК»

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В., -

встановив:

У вересні 2024 року Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» (далі АТ «КРИСТАЛБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача заборгованості за кредитним договором № С/2023/01-08 від 08 листопада 2023 року у розмірі 60310,96 грн, а також вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивач зазначав, що 08.11.2023 між АТ «КРИСТАЛБАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № С/2023/01-08. Відповідно пункту 1.1 Кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику в строкове платне користування на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 50000,00 грн, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати і повернути Кредит в сумі 50 000,00 грн, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 7% процентів річних, проценти, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, передбаченому п. 5.4 цього Договору, сплатити комісійні винагороди та платежі в порядку, на умовах і в строки, визначені договором. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі. Відповідач від виконання зобов`язань за Кредитним договором ухиляється, а тому станом на 05.09.2024 виникла заборгованість, що становить 60 310,96 грн, з них: строкова заборгованість за кредитом - 38 463,70 грн; прострочена заборгованість за кредитом - 7 757,77 грн; строкові нараховані проценти - 201,93 грн.; прострочені нараховані проценти - 1 637,56 грн; строкові нараховані комісії - 1 750,00 грн; прострочені нараховані комісії - 10 500,00 грн.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» (), що знаходиться в м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 2, заборгованість за кредитним договором №С/2023/01-08 від 08.11.2023 у розмірі 48 060,96 грн та судові витрати у розмірі 2412,71 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» - адвокат Гарвасюк В.Ю. просить скасувати зазначене рішення суду в частині відмови у стягненні 12 250 грн заборгованості за комісією і задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення.

Апеляційна скарга, мотивована тим, що відповідно до п. 1.10 Кредитного договору за обслуговування кредиту, банк встановлює комісійну винагороду в розмірі 3,5% від початкової суми Кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка підлягає сплаті позичальником щомісяця, починаючи з наступного місяця після укладення цього Договору. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, вказаним Законом передбачено регулювання відносин між кредитодавцем та позичальником, захист їх інтересів та передбачено право кредитодавця на отримання сплати комісії від позичальника за кредитом. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом-витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку ( у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Вважає, що оскільки Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування та повернення кредиту, то умови, передбачені пунктом 1.10 та розділом 2 Кредитного договору, в частині нарахування такої комісії не суперечить положенням частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а розглядається з точки зору права як такі, що юридично мали місце і створили правові наслідки для сторін правочину. Тому вказане жодним чином не суперечить правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17. Тобто, Велика Палата Верховного суду у даній справі чітко вказала на оспорюваність умов кредитного договору щодо умов сплати комісії за користування кредитом.

Звертає увагу на те, що у даній справі не заявлено зустрічного позову про визнання недійсним п. 1.10 Кредитного договору щодо встановлення розміру комісії, а тому у суду першої інстанції відсутні підстави для відмови у позову банку в цій частині.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Рішення суду в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №С/2023/01-08 від 08.11.2023 у розмірі 48 060,96 грн з яких: строкова заборгованість за кредитом - 38 463,70 грн; прострочена заборгованість за кредитом - 7 757,77 грн; строкові нараховані проценти - 201,93 грн; прострочені нараховані проценти - 1 637,56 грн не оскаржується. Тому його законність апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.10.2023 ОСОБА_1 було підписано заяву-анкету про отримання кредиту (а.с. 37-39).

08.11.2023 між АТ «КРИСТАЛБАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № С/2023/01-08, на підставі якого відповідачу надано кредит в сумі 50 000,00 грн, строк кредитування складає 36 місяців, проценти за користування кредитом - 7% річних (а.с. 3-10).

Згідно п. 1.2.1 Кредитного договору кінцевою датою повернення кредиту є 8 листопада 2026 року. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору банк надає позичальнику кредит одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів з позичкового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого банком, на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_3 в АТ «КРИСТАЛБАНК».

Відповідно до п. 1.9 Кредитного договору за видачу кредиту, банк встановлює комісійну винагороду в розмірі 2% від суми кредиту (без ПДВ), зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка підлягає сплаті позичальником у день підписання цього Договору.

За обслуговування кредиту, банк встановлює комісійну винагороду в розмірі 3,5% від початкової суми кредиту (без ПДВ), зазначеної в п. 1.1. цього Договору, який підлягає сплаті позичальником щомісячно не пізніше 08 числа (включно) місяця, починаючи з наступного місяця після укладення цього Договору (п. 1.10 кредитного договору).

Згідно з п. 1.13 Кредитного договору Детальний опис загальної вартості кредиту для позичальника, включаючи кредит, проценти за користування кредитом, супровідні послуги Банку, інші витрати позичальника на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами цього Договору та які включаються до загальних витрат за кредитом відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» і визначені в Додатку №1 (таблиця обчислення загальної вартості Кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) до цього договору, що є його невід`ємною частиною, з умовами яких позичальник повідомлений та проти яких не заперечує.

Вартість послуг банку визначаються Тарифами банку, що розміщенні на офіційному веб-сайті банку.

Згідно п. 4.3.1 Кредитного договору позичальник зобов`язаний точно в строки повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань на першу вимогу банку в порядку, передбаченому цим договором, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції.

З графіку погашення заборгованості за кредитним договором та виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 з 08.11.2023 по 06.09.2024 вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала платежі для погашення кредиту (а.с. 13-14, 16-34).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 05.09.2024 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 310,96 грн., яка складається зі: строкової заборгованості за кредитом - 38 463,70 грн; простроченої заборгованості за кредитом - 7 757,77 грн.; строкових нарахованих процентів - 201,93 грн; прострочених нарахованих процентів - 1 637,56 грн; строкових нарахованих комісій - 1 750,00 грн; прострочених нарахованих комісій - 10 500,00 грн (а.с. 15).

Відмовляючи в частині позову щодо стягнення заборгованості за комісією, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договором суд не вбачав, оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача встановлено, що позивачем нараховано відповідачеві суму заборгованості за комісією без зазначення, які саме дії кредитора входять до такого обслуговування, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, мотивуючи наступним.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року.

Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до частин першої та другої ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Визнання судом нікчемного правочину (чи окремих його умов) недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Разом з тим, суд, без посилання на нікчемність умови договору про сплату комісії, по суті зробив правильний висновок про відмову в задоволенні вимог банку в частині стягнення комісії.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Зазначена позиція апеляційного суду повністю узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 11.12.2024 у справі № 611/679/21, від 29.11.2023 у справі № 181/384/21.

Зокрема, в останній Верховний Суд також врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, яка зазначила, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21) вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів існування, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту п. п. 1.9 та 1.10 кредитного договору № С/2023/01-08 від 08 листопада 2023 року вбачається, що відповідачу за видачу кредиту, банк встановлює комісійну винагороду в розмірі 2% від суми кредиту (без ПДВ), зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка підлягає сплаті позичальником у день підписання цього Договору. За обслуговування кредиту, банк встановлює комісійну винагороду в розмірі 3,5% від початкової суми кредиту (без ПДВ), зазначеної в п. 1.1. цього Договору, який підлягає сплаті позичальником щомісячно не пізніше 08 числа (включно) місяця, починаючи з наступного місяця після укладення цього Договору.

Таким чином, оскільки вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а відповідно передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, в тому числі і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків щодо погашення заборгованості, зокрема, інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

Враховуючи те, що позивачем встановлено щомісячну плату за послуги банку, в тому числі і які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору, укладеного між АТ «Кристалбанк» та відповідачем ОСОБА_1 , щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Застосування до вказаних правовідносин постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21), на яку також посилається скаржник у апеляційний скарзі, про недійсність умови договору щодо встановлення комісії, на думку апеляційного суду, є неможливим, оскільки у вказаній скаржником справі предметом дослідження було недійсність умов договору відносно законодавства, яке діяло на момент його укладення, тобто на 2005 рік.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.258,259,368,374,375,381-384, 389 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 12 березня 2025 року