УХВАЛА

12 березня 2025 року

м. Київ

справа № 734/1039/24

провадження № 61-3015ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Морозов Олександр В`ячеславович, на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, Служба у справах дітей Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовував тим, що вони із ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була народжена в шлюбі та проживала спільно з ними. 20 червня 2017 року ОСОБА_2 залишила сім`ю та пішла жити до своєї матері. Вказував, що з дня народження та по цей час дитина проживає та зареєстрована разом з ним. ОСОБА_2 взагалі не цікавиться життям дитини, не піклується про неї, не приділяє їй належної материнської турботи та ласки, не приймає участі у її матеріальному забезпеченні і фактично зовсім не спілкується з дочкою, самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків. Шлюб між сторонами розірвано. Позивач вказує, що весь тягар батьківського піклування за дитиною він прийняв на себе особисто. Матір дитини залишила її у дворічному віці, вихованням не займається, матеріально не допомагає, а позивач працює, матеріально повністю забезпечує дитину всім необхідним, дитина вихована, ходить до школи, позивач допомагає дитині у навчанні, і до нього немає зауважень з боку фахівця із соціальної роботи. Поведінка матері дитини свідчить про нехтування нею батьківськими обов`язками та про ухилення від їх виконання.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2023 року, місце проживання дитини визначено разом з батьком. Позивач вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав буде сприяти інтересам дитини. Повноцінний догляд за дочкою вимагає участі другого із батьків у вирішенні певних побутових питань щодо лікування, щорічного оздоровлення, навчання тощо. Позивач стверджує, що без позбавлення матері дитини батьківських прав він не може захистити дитину від негативного впливу з боку родичів. ОСОБА_2 проживає наразі із своєю матір`ю, в родині проживають двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5 , 2014 року народження, разом з ними також проживає співмешканець матері ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_2 не працює, не має державної соціальної підтримки та захисту, стабільних джерел власного існування, має кредити, які не погашає. Натомість, з боку позивача, для дитині створені не лише базові необхідні умови для її повноцінного життя, навчання та розвитку, а роками побудоване стабільне спокійне родинне середовище, оскільки він проживає разом зі своєю матір`ю, бабусею ОСОБА_3 . За доводами позивача, дочка має друзів за місцем свого мешкання, він ретельно слідкує за здоров`ям дитини, у разі необхідності забезпечує належне медичне лікування. Оскільки ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, вона самоусунулась від спілкування із дитиною та її виховання і утримання, позивач вважає, що матір дитини має бути позбавлена батьківських прав відносно дитини.

Козелецький районний суд Чернігівської області рішенням від 21 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Чернігівський апеляційний суд постановою від 17 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року залишив без змін.

09 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Морозов О. В., через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, у касаційній скарзі зазначено, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі статтею 129 Конституції Українита статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - накасаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК Українипередбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції Українипередбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина першастатті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованихКонституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суди установили, що 23 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом № 34, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_1 , жінки - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 22 липня 2015 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , актовий запис № 04, батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 січня 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

06 липня 2023 року ОСОБА_2 зверталася до голови органу опіки і піклування Кіптівської сільської ради Чернігівської області, з проханням призначити їй дні та години спілкування з дочкою ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з батьком, та зобов`язати ОСОБА_1 не чинити у цьому перешкоди.

Заочним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2023 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 29 лютого 2024 року, складного комісією у складі начальника служби в справах дітей Кіптівської сільської ради Бриль О. М., директора центру надання соціальних послуг Лось Г. А., фахівця із соціальної роботи Ткаченко М. Д. , у сім`ї теплі, дружні відносини. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. В будинку чисто. Кімнати умебльовані. В наявності побутова техніка. Дитина забезпечена одягом, взуттям, засобами гігієни. Сім`я в повній мірі забезпечена продуктами харчування. Для дитини є окреме спальне ліжко, стіл для виконання домашніх завдань. Вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається батько. Мати не приймає участі у вихованні дитини, проживає окремо від сім`ї. ОСОБА_3 любить свого батька. В сім`ї ОСОБА_1 створені всі належні умови для проживання, повноцінного розвитку та виховання дитини.

Згідно довідки Кіптівської сільської ради № 228 від 04 березня 2024 року, ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом із батьком - ОСОБА_13 , матір`ю - ОСОБА_14 , дочкою - ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 , яка проводилася з 01 березня по 04 березня 2024 року, «…Складні життєві обставини зумовлені тим, що дитина проживає в неповній сім`ї. Мати, ОСОБА_2 , залишила сім`ю ще в 2017 році. Життям доньки не цікавиться, матеріально не забезпечує. 08 липня 2023 року відбулося засідання органу опіки та піклування за участю батьків, де визначалися дні відвідування дитини матір`ю. Але після засідання матір тільки один раз відвідала дитину. Тобто очевидно, що матір не цікавить донька та її життя. Таке відвідування тільки засмутило дитину. Дитина відчуває себе обманутою та непотрібною мамі. ОСОБА_3 очікувала, що мама привітає її з зимовими святами, але вона не з`явилася і навіть не зателефонувала. З 2017 року дитиною опікується, виховує та матеріально забезпечує тільки батько ОСОБА_1 . Батько дитини має постійну роботу. Стабільні заробітки. Дитина дуже любить батька. При зустрічі з фахівцем з соціальної роботи постійно розповідає про те, де вони були з татом, що він їй подарував, як вони разом читають та вчать уроки. З мамою наодинці залишатися не хоче, після того, як мама у її присутності погрожувала тату, що забере її назавжди і тато її більше ніколи не побачить. Матір на контакт з фахівцем не йде, проблеми у дитини не бачить. Рекомендована послуга: консультування. … ОСОБА_3 матеріально повністю забезпечена. Емоційну потребу в материнській любові вона отримує від бабусі, яку вона називає мамою. … Батько повністю забезпечує потреби дитини. … Мати не має бажання турбуватися про дитину. … ОСОБА_14 та ОСОБА_13 - бабуся та дідусь ОСОБА_3 , допомагають ОСОБА_1 виховувати доньку».

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кіптівської ради від 15 квітня 2024 року № 290, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , «…до Служби у справах дітей Кіптівської сільської ради звернувся громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Службою у справах дітей Кіптівської сільської ради розглянуто та вивчено документи, представлені громадянином ОСОБА_1 , який виховує малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо позбавлення батьківських прав її мами, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 22 липня 2015 року, батьками дитини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, сімейне життя у громадян не склалося через відсутність взаєморозуміння між батьками. Відповідно до рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 січня 2023 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішенням виконавчого комітету Кіптівської сільської ради «Про участь мами у вихованні малолітньої дитини» від 14 серпня 2023 року № 100, було надано дозвіл ОСОБА_2 на участь у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : чотири рази на місяць. Мама від 14 серпня 2023 року по березень місяць 2024 року зустрічалася з дитиною лише 1 раз. Спілкуючись з дитиною відомо, що мама з дитиною не спілкується. … Згідно висновку оцінки потреб сім`ї від 04 березня 2024 року відомо, що складні життєві обставини сім`ї зумовлені тим, що дитина проживає в неповній сім`ї. Мати, ОСОБА_2 , залишила сім`ю ще в 2017 році. Життям дитини не цікавиться, матеріально не забезпечує. … Зі слів ОСОБА_1 відомо, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не проживає з сім`єю майже 7 (сім) років, мама стала проживати окремо від дочки та чоловіка, займається виключно своїм життям. Мама не виявляє жодного бажання займатися вихованням своєї доньки та матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки не надає. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 один займається вихованням та матеріальним забезпеченням дочки. Мама не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. … Згідно інформації з Прогресівського 33СО 1-3 ст., який відвідує ОСОБА_3 підтверджує той факт, що за період навчання дитини в закладі, шкільним життям займається батько ОСОБА_1 , який допомагає їй у навчанні, бере участь у батьківських зборах, позакласних заходах. Батько приділяє належну увагу навчанню й вихованню дитини. Мама, ОСОБА_2 участі в освітньому процесі дочки не бере. … Враховуючи наведене, вважаємо, що доцільно позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до характеристики ТОВ «Комфітрейд» № 21/03-02 від 21 березня 2024 року, ОСОБА_2 працює на підприємстві з 28 липня 2023 року на посаді комірника в підрозділі - Склад. За час роботи ОСОБА_2 зарекомендувала себе як відповідальна і дисциплінована працівниця, яка проявляє ініціативу і показує себе лише з позитивних сторін. Відповідально виконує свої обов`язки, активно бере участь в усіх заходах підрозділу. Працює старанно. Підходить до виконання завдань з відповідальністю, дотримується термінів виконання. Мотивована до кар`єрного зростання. Взаємовідносини з колективом склались хороші. Готова допомогти у будь-якій ситуації, ввічлива і чемна. Порушень трудової дисципліни в період роботи на підприємстві не було.

Частиною першою статті 9 Конституції Українипередбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК Українипередбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК Українибатьки зобов'язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК Україниздійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Згідно з частиною першою статті 164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК Українидозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 308/13654/21 наведено такі правові висновки:

«ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків».

У постанові Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 вказано, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

Встановивши, що негативна поведінка відповідачки відносно дитини відсутня, проти позбавлення батьківських правостання заперечувала, тобто відсутні факти свідомого, умисного нехтування ОСОБА_2 батьківськими обов'язками, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Такі висновки суду узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду щодо застосування статті 164 СК Українита прецедентною практикою ЄСПЛ у подібних правовідносинах.

Вказані висновки не суперечать загальним правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

При цьому судами попередніх інстанцій враховано, що ОСОБА_2 зверталася до Служби в справах дітей Кіптівської сільської ради Чернігівської області з заявою, у якій просила призначити їй дні та години побачення із дочкою ОСОБА_3 , та можливість забирати її до себе, оскільки проживає в іншому населеному пункті. При цьому, ОСОБА_2 просила Службу у справах дітей ухвалити рішення про зобов`язання її колишнього чоловіка, ОСОБА_1 , не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Також, судом першої інстанції встановлено, що після прийняття рішення компетентним органом за вказаною заявою, ОСОБА_2 хоч і рідко, але відвідувала дитину, ті обставини, що ОСОБА_2 рідко бачиться із дитиною, сторона відповідача пов`язує з тим, що матір дитини проживає в іншому населену пункті та постійно працює. Крім того, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 народила дитину, і вагітність перешкоджала певним чином відвідувати їй дочку ОСОБА_3 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність оскаржуваних судових рішень.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Україниу разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексусуд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

З огляду на зміст касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушених в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Морозов О. В., необхідно відмовити, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Посилання в касаційній скарзі на судову практику як на обґрунтування своєї позиції не підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права у цій справі, оскільки фактичні обставини у цих справах різні.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК Україниухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Морозов Олександр В`ячеславович, на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, Служба у справах дітей Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області,про позбавлення батьківських прав.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко