Справа № 302/269/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.03.2025 селище Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Повідайчика О.І.
секретаря судового засідання Куруц В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області цивільну справу за позовом керівника Хустської окружної прокуратури Закарпатської області, в інтересах держави в особі Національної Служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство лікувально-профілактична установа «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної ради, про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
20 лютого 2025 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява керівника Хустської окружної прокуратури Закарпатської області, в інтересах держави в особі Національної Служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство лікувально-профілактична установа «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної ради, про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення та в якому прокурор просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної служби здоров`я витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 , в сумі 7867,36 грн, які просить перерахувати в дохід Державного бюджету України.
В обґрунтування заявлених позовних прокурор зазначив, що відповідно до вироку Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20.05.2024 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбуття призначеного покарання з випробуванням і визначенням іспитового строку один рік шість місяців та покладено обов`язки визначені п.п.1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України (судова справа №302/421/24, провадження №1-кп/302/86/24). Вирок набрав законної сили 20.06.2024.
Відповідно до інформації КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної ради № 120/02-1 від 04.02.2025, потерпілий від злочину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної ради 8 ліжко-днів з 04.03.2024 по 12.03.2024. Вартість його перебування хворого на стаціонарному лікуванні становить 7 867, 36 грн. Послуги КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної ради, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.
Цивільний позов про стягнення коштів на користь держави в особі НСЗУ, витрачених на лікування потерпілого, в межах кримінального провадження не заявлявся. Станом на 19.02.2024 такі не відшкодовано. Таким чином, кошти у розмірі 7 867, 36 грн, витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_2 , підлягають стягненню з ОСОБА_3 , оскільки, надання медичних послуг здійснювалося за програмою медичних гарантій пацієнтам та оплачено Національною службою здоров`я України, що підтверджено листами КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної ради та Національної служби здоров`я України.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін по справі.
У судове засідання прокурор Самолюк М.В. не з`явилася, подала заяву, у якій просила цивільний позов розглянути без її участі та задовольнити такий у повному обсязі.
Представник Національної служби здоров`я України у судове засідання не з`явився, проте до суду 26.02.2025 подано заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить так задоволити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, проте на адресу суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає.
В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство лікувально-профілактична установа «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної радив особі уповноваженого представника не з`явилася, про день та час судового розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомлено, заяв, доповнень, клопотань на адресу суду не подано.
Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені керівником Хустської окружної прокуратури позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд встановив, що вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20.05.2024 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбуття призначеного покарання з випробуванням і визначенням іспитового строку один рік шість місяців та покладено обов`язки визначені п.п.1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України (судова справа №302/421/24, провадження №1-кп/302/86/24). Вирок набрав законної сили 20.06.2024. (а. с. 16-17).
З вказаного вироку суду вбачається, що 03.03.2024, біля 15:00 годин, ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні будинку №358 с. Новоселиця, Хустського району Закарпатської області, під час розпивання алкогольних напоїв розпочав словесну сварку з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_1 . У ході сварки, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, кулаками обох рук наніс потерпілому більше 10 ударів по обличчю та всьому тулубу, в результаті чого, згідно з висновком судово-медичної експертизи №24-м від 12.03.2024 спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді суборбітальних синців на шкірних покривах обличчя зліва та справа, вшиту рану на шкірних покривах правої брівної ділянки, садно на шкірних покривах спинки носа, садно на шкірних покривах лівої щічної ділянки, садно на шкірних покривах кінчика носа, синці на шкірних покривах бородочної ділянки, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи, синець на шкірних покривах правої щічної ділянки, синець на шкірних покривах лівої щічної ділянки, синець на шкірних покривах бічної поверхні грудної клітки в проекції 6-7 ребер по середньо-пахвинній лінії зліва, групу синців на шкірних покривах верхньої та середньої третини лівого плеча, синець на шкірних покривах лівої ключичної ділянки. Згідно медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 виставлено діагноз: закрита травма шиї. Забій гортані. Забій м`яких тканин обличчя. Забійно-рвана рана надбрівної дуги справа. ЗТГК. Переломи VI-VII ребер зліва. ЗЧМТ. Струс головного мозку з цефалгічним синдромом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З наданих КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної ради розрахунків вартості лікування видно, що вартість лікування потерпілого ОСОБА_2 , який перебував на стаціонарному лікуванні з 04.03.2024 по 12.03.2024 становить 7867,36 грн (а.с.19-20).
У повідомленні Національної служби здоров`я України від 19 лютого 2025 року зазначено, що потерпілий від кримінального правопорушення ОСОБА_2 перебував на лікуванні у КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної ради у період з 04 по 12 березня 2024 року, у зв`язку з чим на її лікування за рахунок коштів НСЗУ витрачено 7867,36 грн. Між НСЗУ та КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної ради у період лікування потерпілих від кримінального правопорушення діяв договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій №3520-Е124-Р000/02. Відтак послуги КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної ради пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам оплачуються НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. На даний час у служби відсутня інформація про відшкодування вартості лікування потерпілого ОСОБА_2 особою, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Згідно ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування тягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 545 «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» від 16 липня 1993 року (далі Постанова № 545) сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
Згідно п. 3, 4 Постанови № 545 у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Отже, з врахуванням вищенаведеного та того, що вимоги позовної заяви визнані сторонами і відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, тому суд доходить висновку, що такі слід задовольнити.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.
На підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, оскільки позивач у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільнений від сплати судового збору, тому з врахуванням ціни позову, суд доходить висновку, що судовий збір, який би мав понести позивач у сумі 3 028 грн, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави.
На підставі наведеного та керуючись ст. 1206 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 258-259, 263, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Визнання позову відповідачем ОСОБА_1 прийняти.
Позов керівника Хустської окружної прокуратури Закарпатської області, в інтересах держави в особі Національної Служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство лікувально-профілактична установа «Міжгірська районна лікарня» Міжгірської селищної ради, про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення,- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі - 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення суду складено 26 березня 2025 року.

Головуючий суддя О. І. Повідайчик