441/2756/24 2/441/212/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05.03.2025 Городоцький pайонний суд Львівської областi в складi:

судді - Яворської Н.І.,

з участю секретаря судового засідання - Цап І.М.,

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi цивільну спpаву за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зацікавлена особа служба у справах дітей Великолюбінської селищної ради Львівського району, Львівської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком, та встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , зацікавлена особа служба у справах дітей Великолюбінської селищної ради Львівського району, Львівської області, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним як батьком, та встановити факт самостійного утримання та виховання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з ним в АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що до 30.09.2022 з відповідачкою перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 30.09.2022.

Від шлюбу мають спільних дітей: сина ОСОБА_5 , який є студентом, сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з ним та сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання якого просить визначити за своїм місцем проживання з огляду на те, щоб всі діти могли спілкуватись разом, виховуватись, вони забезпечені житлом і їм створено всім належні умови проживання. Їх мати самоусунулася від виховання та їх утримання, проживає окремо у м. Львові, він займається стоматологічною практикою, забезпечує дітей всім необхідним. Мати не цікавиться життям дітей та не проводить з ними належно час, живе своїм життям. Щодо меншого сина ОСОБА_7 , постійно викає спір з відповідачкою який добровільно вирішити не можуть, саме він займається вихованням та розвитком дітей, що свідчить про можливість повноцінного і гармонійного розвитку та виховання крім старших і меншого сина ОСОБА_7 .

Позивач, посилаючись на Конвенцію про права дитини, Закон України «Про охорону дитинства», положення статтей 150, 155, 160, 161 СК України, просить задовольнити позов.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 08.11.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, підготовче засідання призначено на 14.01.2025.

13.01.2025 до суду надійшло пояснення начальника Служби у справах дітей Великолюбінської селищної ради Львівського району, Львівської області, позов визнають, стверджують, що діти фактично проживають з батьком в АДРЕСА_1 , місце проживання дітей із батьком повністю відповідає інтересам дітей, також батько самостійно їх утримує та виховує.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 14.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач та його представник подали заяву про розгляд справи у їх відсутності просили позов задовольнити з огляду на підстави викладені в позовній заяві.

Відповідачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтверджує факт, що всі їх спільні діти з позивачем, проживають з батьком.

Представник Служби у справах дітей Великолюбінської селищної ради Львівського району, Львівської області, просив розглядати справу у їх відсутності, не заперечують щодо задоволення позову (а.с.27-30)

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12)

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 30.09.2022 шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 місцем проживання є АДРЕСА_1 ( а.с. 13-14).

Згідно з довідкою ОСОБА_1 є ФОП, діяльність Стоматологічна практика.(а.с.15)

З акту обстеження від 16.10.2024 № 125 вбачається, що за адресом АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_1 проживають ОСОБА_1 та його діти ОСОБА_9 2023 р.н., ОСОБА_4 2017 р.н., ОСОБА_10 2006 р.н., матеріально побутові умови сім`ї задовільні. (а.с.16)

Згідно копії договору про навчання, від 16.08.2024 ОСОБА_11 є студентом Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького (а.с.20)

З пояснення начальника Служби у справах дітей Великолюбінської селищної ради вбачається, що малолітній ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком з ОСОБА_1 , пояснення зроблено на підставі актів складених створеною комісією, які проводили обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 . Соціально-підтримуюче оточення для дитини утворює його батько, а також, що поточна сімейна ситуація сприяє успішній адаптації дітей, в даному разі малолітнього ОСОБА_7 та позитивним чином впливає на його емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя (а.с.29-31)

Узагальнюючи вищенаведене суд встановив наступне.

Спір виник щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконала відповідачка обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з батьком, чи довів позивач, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Суд встановив, що на час звернення до суду з позовом дитина проживала з батьком, що підтвердила в письмовій заяві сама відповідачка і таке підтверджено Актами комісії Служби у справах дітей Великолюбінської селищної ради та поясненням начальника Служби у справах дітей.

На час вирішення спору дитина більше року проживає з батьком та братами і фактично пристосувалась до іншого постійного оточення, має комфортні умови для розвитку, що є однією з переваг на користь визначення місця проживання дитини з батьком.

Суд виходить з того, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6).

У постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 761/25544/19, провадження № 61-20015св21, Верховний Суд дійшов висновку, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення між дитиною й батьками належних стосунків, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

Суд дійшов висновку, що позивач надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків.

Крім того позивач просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітніх синів, вимоги заявлені для визнання (підтвердження) за ним певного правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23)).

З огляду на наведене суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей.

Кеpуючись статтями 150-152, 160, 161 Сімейного кодексу України, статтями 5, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з батьком, та встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та жителя смт.Великий Любінь, Львівського району, Львівської області разом з батьком який його утримує - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований та фактично проживає у в АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: 1211 грн. 20 коп. (одну тисячу двісті одинадцять грн.) 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 місце реєстрації; АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації та фактичного проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ;

Заінтересована особа: Служба у справах дітей Великолюбінської селищної ради, місцезнаходження: смт. Великий Любінь, Львівського району Львівської області.

Суддя Яворська Н.І.