ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м.Суми

Справа №592/5122/24

Номер провадження 22-ц/816/481/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності:

заявниці ОСОБА_1 та її представника адвоката Тумки Володимира Анатолійовича ,

представника заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Сумській області Чхуна Сергія Анатолійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 червня 2024 року у складі судді Котенко О.А., ухвалене в м. Суми, повне рішення суду складено 27 червня 2024 року,

в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, про встановлення факту постійного проживання на території України для отримання паспорта громадянина України,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою.

Свої вимоги мотивує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми. З дня народження і до вересня 1994 року постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Про факт її проживання у вказаний період в м. Суми свідчать, зокрема індивідуальна карта дитини, медична карта амбулаторного хворого, довідка Сумського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 15 від 16 листопада 2023 року № 01-20/537, атестат про повну загальну середню освіту, заява про видачу паспорта, акт квартального комітету № 58 і Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради від 25 січня 2024 року. Також факт її проживання можуть підтвердити свідки.

Встановлення факту проживання їй необхідне для отримання паспорта громадянина України.

Посилаючись на вказані обставини, просить встановити факт її постійного проживання на території України в м. Суми з 03 червня 1977 року до 01 серпня 1994 року.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 червня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно вважав, що наявність громадянства іншої держави свідчить про відсутність підстав для задоволення її заяви. Законодавство України не містить заборони на звернення осіб, які мають в тому числі і громадянство інших держав, із заявами до суду про встановлення факту проживання на території України.

Вважає, що оскільки вона проживала на території України у період, визначений ст. 3 Закону України «Про громадянство України», що визнається і Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області, і судом, то відповідно вона являється громадянкою України.

Крім того, судом встановлено, що вона мала внутрішній паспорт громадянина України, оформлений з використанням бланків паспортів зразка колишнього СРСР, який вона втратила. Президентом України не видавався указ щодо неї про вихід з громадянства або припинення громадянства України.

Оскільки вона втратила паспорт, то їй необхідно подати судове рішення на підтвердження факту проживання станом на 24 серпня 1991 року.

Факт, який вона просила встановити, має юридичне значення. Від нього залежить виникнення, зміна або припинення її особистих та майнових прав.

Зазначає, що вона не може в позасудовому порядку одержати документ (довідку) про проживання на території України в 1991 році.

Від Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі УДМС України в Сумській області) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України, а саме в м. Суми з 03 червня 1977 року до 01 серпня 1994 року в судовому порядку не потягне за собою видачі паспорта громадянина України, адже у неї, як у іноземки, відсутні правові підстави на встановлення належності до громадянства України за ст. 3 Закону України «Про громадянство України». Рішення суду щодо проживання заявниці на території України на заявлений період не буде мати юридичного значення, оскільки станом на сьогодні вона є іноземною громадянкою. Крім того, вважає, що суд не звернув увагу на те, що подана заява не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки законодавством визначено інший порядок отримання паспорта громадянина України, а саме через набуття громадянкою росії українського громадянства за ст. 8 Закону України «Про громадянство України», який був запропонований їй УДМС України в Сумській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника зацікавленої особи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Суми (а.с. 3).

З 1984 року по 1994 рік навчалася в Сумській середній школі № 15 (а.с. 4).

З індивідуальної картки дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та медичної карти амбулаторного хворого, вбачається, що вона у вказаний період отримувала амбулаторну медичну допомогу у 3-й поліклініці м. Суми і мешкала за адресою: АДРЕСА_2 .

24 червня1994 року ОСОБА_1 отримала атестат про повну загальну середню освіту, згідно з яким ОСОБА_1 в 1994 році закінчила загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №15 м.Сум (а.с.5).

07 жовтня 1993 року ОСОБА_1 заповнила форму №1 для отримання паспорта громадянина України (а.с.6).

Відповідно до акту квартального комітету №58 ОСОБА_1 проживала за адресою АДРЕСА_1 станом на серпень 1991 року і на цей час проживає (а.с.7).

Викладені обставини підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

УДМС України в Сумській області повідомило, що архівними обліками УДМС підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по досягненню 16-річного віку 07 жовтня 1993 року Ковпаківським РВ УМВС України в Сумській області була документована паспортом на бланку громадянина колишнього CРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_1 . На заяві про видачу (форма 1) вказаного паспорта містяться службові відмітки щодо звернення особи про втрату паспорта в 1996 та 1997 році на території Курської області, росія.

Тобто, ОСОБА_1 мала внутрішній паспорт громадянина України, оформлений з використанням бланків паспортів зразка колишнього СРСР.

Згідно з відомостями, наданими УДМС України у Сумській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала паспорт громадянки росії (паспорт НОМЕР_2 , виданий 19 березня 2014 року ФМС 46004) (а.с.26). На території України перебуває законно та документована посвідкою на постійне проживання виданою 5902 №900078169 від 14 грудня 2022 року, проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Викладені обставини в суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердила.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що, ОСОБА_1 добровільно набула громадянство рф та отримала документ, що підтверджує наявність у неї громадянство іншої держави, відповідно вона є громадянкою іншої держави, а тому відсутні підстави для задоволення її заяви про встановлення вказаного факту, оскільки встановлення факту постійного проживання заявниці на території України не матиме правових наслідків, так як в Україні існує єдине громадянство.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Приписами ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Матеріалами справи підтверджується, що факт постійного проживання заявниці на території України до 1994 року УДМС України в Сумській області не заперечувалося. Також вбачається, що ОСОБА_1 мала внутрішній паспорт громадянина України, оформлений з використанням бланків паспортів зразка колишнього СРСР, який в подальшому було втрачено. Заявниця дійсно отримала паспорт громадянки росії, водночас Указ Президента України про припинення громадянства України щодо ОСОБА_1 не видавався. Обставина втрати паспорта громадянина України та набуття громадянства іншої держави не тягне за собою автоматичного припинення громадянства України, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України» заявниця у правових відносинах з Україною є лише громадянкою України .

Оскільки метою звернення ОСОБА_1 до суду із вказаною заявою про встановлення факту постійного проживання на території України є отримання паспорта громадянина України, а УДМС України в Сумській області не визнає її громадянкою України та відмовляється прийняти від неї заяву та видати їй паспорт громадянина України замість втраченого, мотивуючи це тим, що вона набула громадянство іншої держави та має право набути громадянство в порядку ст. 8 Закону України «Про громадянство України», то заявниця не позбавлена можливості оскаржити дії або бездіяльність УДМС України в Сумській області в судовому порядку шляхом подання відповідного адміністративного позову. Водночас встановлення факту постійного проживання заявниці на території України не потягне за собою юридичних наслідків.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, проте помилився щодо мотивів такої відмови, в зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За встановлених обставин справи, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 червня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова