Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4628/24 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 76 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № № 174/4628/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що до 23 лютого 2024 року працювала на посаді старшого касира торгівельного залу департаменту роздрібної торгівлі та продажу ТОВ « Дієса».

Наказом №Z00/22/02/005 від 23 лютого 2024 року її звільнено з роботи на підставі пункту 1частини першої статті 36 КЗпП України. В день звільнення їй не виплатили заборгованість по заробітній платі у розмірі 52393 грн. 19 коп. та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 13901 грн. 53 коп. Загальний розмір заборгованості становить 66294 грн. 72 коп.

Вважає, що такі дії порушують її трудові права та не узгоджуються з вимогами законодавства.

Також вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 65195 грн. 68 коп., як це передбачено вимогами статті 117 КЗпП України.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Дієса» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 52393 грн. 19 коп., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 13901 грн. 53 коп. та 65195 грн. 68 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 липня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ТОВ « Дієса» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 52393 грн. 19 коп., з відрахуванням обов`язкових платежів до Державного бюджету, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 13901 грн. 53 коп., з відрахуванням обов`язкових платежів до Державного бюджету, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 лютого 2024 року по 22 липня 2024 року у розмірі 65195 грн. 68 коп., з відрахуванням обов`язкових платежів до Державного бюджету.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Стягнуто з ТОВ « Дієса» на користь держави судові витрати в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що внаслідок збройної агресії рф проти України ТОВ « Дієса» спричинено значні матеріальні збитки, адже був зруйнований основний склад товариства, пограбовано та знищено значну частину магазинів.

Господарським судом міста Києва розглянуто позов ТОВ « Дієса» до російської федерації про стягнення 3868247,99 дол. США заподіяних збитків. Вказаний позов задоволено та видано відповідний наказ про стягнення вказаних коштів.

На даний час відповідач має намір звернутися до суду з аналогічними позовами про відшкодування збитків, завданих товариству внаслідок збройної агресії рф.

Отже, внаслідок настання обставин непереборної сили, відповідач був позбавлений можливості своєчасно виплатити ОСОБА_1 заробітну плату.

Наявність обставин непереборної сили також підтверджується сертифікатом, виданим Київською торгово-промисловою палатою України.

Таким чином, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що вирішальним для неї є виплата заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку й вона не наполягає на стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 обіймала посаду старшого касира торгівельного залу Департаменту роздрібної торгівлі та продажу ТОВ « Дієса».

Наказом №Z00/22/02/005 від 23 лютого 2024 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України.

Як встановлено судом першої інстанції, на час припинення трудових правовідносин заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 становила 66294 грн., у тому числі й 13901 грн. 53 коп. компенсації за невикористану відпустку.

Вказані кошти не були виплачені позивачці у день звільнення.

Матеріали справи також свідчать, що 23 квітня 2024 року Київською торгово-промисловою палатою Товариству з обмеженою відповідальністю «Дієса» видано сертифікат №300-24-0827 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: збройна агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів ( основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства ( основних засобів та товарів) за адресю: вул. Гоголівська, №1-а, с. Квітневе, Броварського району Київської області, де розташований основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів у покрівлю складу ( обстріл).

Зазначені обставини засвідчені стосовно обов`язку вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до частини другої статті 10 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у термін з 12 березня 2022 року, які тривають й станом на 23 квітня 2024 року.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачем докази щодо призупинення торгівельної діяльності магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які знаходяться на тимчасово окупованій території України, звіти про спричинення збитків, заяви про вчинення кримінальних правопорушень, не дають можливості перевірити відомості про матеріальний стан відповідача, наявність коштів на рахунку на момент припинення трудових правовідносин із ОСОБА_1 , яка не була працівником представництва ТОВ «Дієса», розташованого саме на окупованій території, чи представництва, яке зазнало руйнувань або пошкоджень внаслідок ведення бойових дій.

Таким чином, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Так, відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України « Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом ( в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У частині 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців ( частина 1 статті 117 КЗпП України).

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України « Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Згідно зі статтею 10 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок введення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору ( контракту, угоди тощо ), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, атаки тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №905/857/10 зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.

Вказане свідчить про те, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили ( форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання ( неналежне виконання) зобов`язань,- це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні».

Водночас, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили ( форс-мажор), можуть бути підтверджені іншими належними доказами, зокрема, висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо ( статті 82 ЦПК України).

Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням встановлених обставин справи та наявних доказів. Роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу, які належать йому при звільненні, у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили ( форс-мажорні обставини)- це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежно від її волевиявлення і контролю. Такі обставини є непереборними навіть за умови застосування усіх можливих та адекватних заходів, спрямованих на їх запобігання.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ « Дієса» 1 червня 2023 року через загальнодоступний ресурс « MyEldoLife» повідомило працівників про обставини непереборної сили, що зумовлюють затримку виплати заробітної плати.

Тобто, відповідач вживав усіх можливих у даній ситуації заходів для зменшення негативних наслідків форс-мажорних обставин.

Наявність форс-мажорних обставин ( обставини непереборної сили) підтверджена відповідним сертифікатом, виданим у встановленому законом порядку. Форс-мажорні обставини підтверджують відсутність вини роботодавця у невиплаті заробітної плати, порушення строків її виплати, затримці розрахунку із працівником при його звільненні.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати про те, що невиплата позивачці заробітної плати у день її звільнення є наслідком винних дій відповідача.

Враховуючи вищезазначене, рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні зазначених позовних вимог.

В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 липня 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, - про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 липня 2024 року в частині стягнення з ТОВ «Дієса» на користь ОСОБА_1 1211 грн. 20 коп. судового збору скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: