ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3573/25 Справа № 215/6705/24 Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 215/6705/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Усенко Антон Володимирович, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Науменко Я.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі АТ «Перший Український Міжнародний Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що на підставі Кредитного договору № 301, укладеного 06 січня 2019 року між позивачем та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 3 000 грн.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, станом на 21 серпня 2024 року, заборгованість по тілу кредиту та процентам складає 73 364,33 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу, однак заборгованість не погашена.

Посилаючись на викладене, позвиач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 301 від 06 січня 2019 року у розмірі 73 364 грн 33 коп, в тому числі: 45 775,20 грн заборгованість за кредитом; 27 589,13 грн - заборгованість за процентами, а також сплачені при подачі позову судові витрати 2 422 грн 40 коп, а всього 75 786 грн 73 коп.

В апеляійній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у заяві № 301 не містяться повні дані про кредитну карту. У заяві визначено реальну річну процентну ставку 47,88 %, разом з тим, зазначає, що реальна процентна ставка це не річні відсотки за кредитом, не плата за обслуговування кредитної заборгованості, а реальна процентна ставка банку це внутрішня ставка банка, яка відображає ефективність використання банком грошових коштів (платежів клієнта по кредиту, що вносяться на користь банку), це своєрідний показник прибутковості банку. Вважає, що між сторонами відсутнє погодження умов кредитування за договором.

Крім того, зазначає, що у задоволенні позову в частині стягнення відсотків слід відмовити, оскільки вказані платежі не передбачені умовами договору від 06 січня 2019 року, яким є заява № 301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка була нею підписана.

Зазначає, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу. Розрахунок заборгованості, доданий до позову, не містить суми, на яку нараховуються проценти; розміру процентної ставки, за якою здійснено розрахунок відсотків; періоду, за який здійснено розрахунок відсотків, а тому не можливо встановити порядок утворення сум, зазначених позивачем як заборгованість, період її утворення, правову природу нарахованих процентів, їх розмір.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 06 січня 2019 року ОСОБА_1 підписала заяву № 301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), та своїм підписом підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення такого, яка розміщена на сайті банку, в повному обсязі з урахуванням умов надання послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО. За умовами договору АТ «Перший Український Міжнародний Банк» надав відповідачу кредит в сумі 3 000 грн на строк 12 місяців зі сплатою відсотків 47,88. Договором передбачено графік платежів. Відповідачем також підписано паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування.

06 січня 2019 року відповідачу встановлено кредитний ліміт 3 000 грн, який неодноразово збільшувався, останній раз до 49 779,84 грн.

Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою з його особового рахунку.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 21 серпня 2024 року, за відповідачем значиться заборгованість по кредитному договору № 301 від 06 січня 2019 року у загальному розмірі 73 364,33 грн, з яких: 45 775,20 грн заборгованість по сумі кредиту, 27 589,13 грн заборгованість по процентам.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за Договором № 301 від 06 січня 2019 року, у визначеному позивачем розмірі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( у тому числі сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 06 січня 2019 року ОСОБА_1 підписала заяву № 301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), та своїм підписом підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення такого, яка розміщена на сайті банку, в повному обсязі з урахуванням умов надання послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО.

06 січня 2019 року відповідачу встановлено кредитний ліміт 3 000 грн, який неодноразово збільшувався, останній раз до 49 779,84 грн.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до розрахунку заборгованості, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасного погашення заборгованості, станом на 21 серпня 2024 року, утворилась заборгованість у розмірі 73 364,33 грн, яка складається з: 4575,20 грн заборгованість по сумі кредиту, 27 589,13 грн заборгованість по процентам.

До матеріалів справи долучено виписку за рахунком ОСОБА_1 , де відображено усі операції за картковим рахунком.

З наведеного вбачається, що відповідач отримала кредит, користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

Відповідач не надала, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк», не довела відсутності заборгованості.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції), та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правлінняНаціонального банку України від 04 липня 2018 року №75 (чинного на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св18) та у постанові від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Досліджуючи обставини справи, колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження позовних вимог, окрім копії кредитного договору про надання споживчого кредиту, розрахунку заборгованості, позивачем також надано виписку по банківському рахунку, яка містить інформацію щодо всіх здійснених відповідачем платіжних операцій.

Таким чином, виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання належним чином відповідачем зобов`язань за кредитним договором.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Усенко Антон Володимирович,- залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: