Провадження № 2/489/1028/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участю:

представника позивача адвоката Бондар М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

В грудні 2024 року позивач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Бондар М.В. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 42 005,24 грн. та моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 28.09.2024 о 10:35 год. в м. Миколаєві по пр. Богоявленському, 7 сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля ВАЗ 21009, д.н.з НОМЕР_1 , автомобіля «SEAT TOLEDO», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, та автомобіля MAN TGS, д.н.з. під керуванням відповідача. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.10.2024 відповідача ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «УСГ», було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті вказаного ДТП транспортний засіб «SEAT TOLEDO», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, отримав механічні пошкодження.

Згідно звіту № 202-24 про незалежну оцінку майна з визначенням вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Seat Toledo, д.н.з. НОМЕР_3 , вартість матеріального збитку становить 196 577,80грн.

28.10.2024 ПАТ «Страхова компанія «УСГ» виплачено суму розміру страхового відшкодування, яка складає 122 118, 76 грн. (за вирахуванням франшизи відповідно із Полісом ОСПЦВ та врахуванням послуг евакуатора), що підтверджується Протоколом-узгодження про розмір страхового відшкодування, та квитанцією про зарахуванні страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_2 . На оплату послуг евакуатора позивач витратив 2 000,00 грн.

Станом на день подачі позову т/з Seat Tolendo l.9 D, що належить позивачу відремонтовано, що підтверджується Актом виконаних робіт № 360 від 14.11.2024, згідно з яким на користь ПП ОСОБА_3 , замовником ОСОБА_2 сплачено 162 124,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між отриманими страховими виплатами та реальними матеріальними збитками в сумі 42 005,24грн., куди входять витрати на послуги евакуатора у розмірі 2 000,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн., яка полягає в порушенні після ДТП нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль та затрат для організації свого життя, оскільки він був позбавлений можливості користуватися автомобілем майже два місяці, що також призвело до значних незручностей та моральних страждань. ОСОБА_2 посилається, що зазнав смуток, що привило до апатії, занепаду сил, зазнав душевних переживань, в основі яких був страх за те, що вже відбулось та що ще попереду. Позивач відчував стан сильного страху, оскільки він потрапив в ДТП, та його автомобіль майже був знищений.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що розуміє можливість понесення позивачем витрат на ремонт пошкодженого у ДТП автомобіля, що перевищує розмір страхового відшкодування. Однак не має можливості сплатити суму матеріальної та моральної шкоди через скрутний майновий стан, оскільки щомісячний розмір його доходу становить від 12 000,00 грн. до 17 000,00 грн., він має на утриманні сина-інваліда з діагнозом дитячий аутизм, винаймає житло у місті Одеса, на яке витрачає від 7000,00 грн. до 10 000,00 грн. на місяць. Просив долучити до матеріалів справи копію свідоцтва про шлюб, про народження дитини сина відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 846, копію довідки № 179 про потребу дитини-інваліда у домашньому догляді, копію медичного висновку № 762 від 26.12.2023. Протокольно вказане клопотання задоволено, враховуючи відсутність заперечень з боку представника позивача.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

Згідно копії постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.10.2024 по справі № 489/7758/24 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП, а саме винним у ДТП, що сталася 28.09.2024 о 10:35 год. в м. Миколаєві по пр. Богоявленському, 7 за участі автомобіля ВАЗ 21009, д.н.з НОМЕР_1 , автомобіля «SEAT TOLEDO», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, та автомобіля MAN TGS, д.н.з. під керуванням відповідача, в результаті якої транспортний засіб позивача під керуванням ОСОБА_6 , отримав механічні пошкодження (а.с. 7).

Згідно звіту № 202-24 про незалежну оцінку майна з визначенням вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Seat Toledo, д.н.з. НОМЕР_3 , вартість матеріального збитку становить 196 577,80грн. (а.с.11-29).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «УСГ».

Згідно протоколу узгодження про розмір страхового відшкодування, підписаного 16.10.2024 позивачем як власником пошкодженого у ДТП транспортного засобу з вини відповідача та страховою компанією, вони домовились, що розмір страхового відшкодування становитиме 122 118,76 грн. (а.с.30).

28.10.2024 ПАТ «Страхова компанія «УСГ» виплачено суму розміру страхового відшкодування, яка складає 122 118, 76 грн. (за вирахуванням франшизи відповідно із Полісом ОСПЦВ та врахуванням послуг евакуатора), що підтверджується квитанцією про зарахуванні страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_2 (а.с.30 зворот).

На оплату послуг евакуатора позивач витратив 2 000,00 грн. (а.с.31,42).

У відповідності до акту виконаних робіт № 360 від 14.11.2024 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача (включаючи вартість робіт з ремонту та вартість запчастин), склав 162 124,00 грн. Згідно з актом на користь ПП ОСОБА_3 , замовником ОСОБА_2 сплачено 162 124,00 грн. (а.с.32).

Згідно ч. 1 ст. 1166, ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується за правилами ч. 1 ст. 1188 ЦК України: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного).

Разом з цим статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17), суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків: правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати); виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15).

Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18), від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 16.02.2022 у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».

Судом встановлено, що виплатило ПАТ «Страхова компанія «УСГ» виплатило позивачу узгоджене між ними страхове відшкодування в розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, відповідно у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, навіть незважаючи на те, що встановлений страховим полісом ліміт відповідальності є більшим, ніж страхова виплата.

Відносини між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки розмір шкоди, завданої ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , перевищує виплачений страховою компанією розмір страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн., суд приходить до такого.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи те, що сама дорожньо-транспортна пригода призвела до переживань ОСОБА_2 , які викликані дискомфортом у вигляді неможливості користуватися автомобілем, та зміни звичного способу життя через ремонт пошкодженого автомобіля та недостатність страхового відшкодування для повної оплати відновлювального ремонту, врахувавши майновий стан відповідача та наявність на його утриманні дитини з інвалідністю, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2 500,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На думку суду, саме ця сума відповідає ступеню та характеру моральних страждань ОСОБА_7 . Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення моральної шкоди позивача і не повинен призводити до його збагачення. Сума моральної шкоди, на стягненні якої наполягає позивач, яка дорівнює 25 000,00 грн., є явно завищеною.

У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених у мотивувальній частині рішення.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову як учасник бойових з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 643,58 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 42 005,24 грн. (сорок дві тисячі п`ять гривень 24 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 2 500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а всього стягнути 44 505,24 грн. (сорок чотири тисячі п`ятсот п`ять гривень 24 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 643,58 грн. (шістсот сорок три гривні 58 коп.) судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ;

Повний текст рішення складено 12.03.2025.

Суддя Г.А. Микульшина