КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3573/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Гончаруком Михайлом Петровичем на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм»,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Єзерської А.М.

Обґрунтовуючи вимоги скарги зазначала, що на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 січня 2019 року було видано виконавчий лист щодо стягнення з Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь ОСОБА_2 заробітної плати та щорічної основної відпустки в розмірі 8 176грн 84 коп. (сума зазначена без вирахування обов`язкових платежів) та моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.

На підставі зазначеного виконавчого листа про стягнення грошових коштів 22.07.2019 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Також було видано виконавчий лист № 755/14904/18, виданий 17.07.2019, відповідно до якого якого було зобов`язано ДП "УСТФ "Укртелефільм" нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію на нараховану, але не виплачену заробітну плату. Зобов`язати ДП "УСТФ "Укртелефільм" нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на 02.10.2018» На підставі зазначеного виконавчого листа про зобов`язання вчинити дії 22.07.2019 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

23.02.2023 виконавче провадження № НОМЕР_1 (щодо стягнення коштів) було закінчене згідно з постановою Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерської А.М., в якій вказано: «Борг, виконавчий збір та витрати сплачено в повному обсязі».

06.03.2023 виконавче провадження № НОМЕР_2 (щодо зобов`язання вчинити дії) було закінчене згідно постанови Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерської А.М., в якій вказано: «Вимоги виконавчого документа не виконано».

Стягувач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Єдиним спадкоємцем стягувача ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.08.2023.

21.06.2024 ОСОБА_1 набула статусу правонаступника та відповідно всіх процесуальних прав та обов`язків стягувача - ОСОБА_2 .

Заявниця стверджувала, що виконавчі листи в справі №755/14904/18, видані 17.07.2019, Дніпровським районним суду м. Києва станом на сьогоднішній день залишаються не виконаним, боржник не погашає заборгованість та ухиляється від добровільного виконання даного судового рішення та скаржнику не відомо де на даний час перебуває виконавчий документ.

08.08.2023 р. скаржниця ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому вказано, що у ОСОБА_2 було 3 рахунки в АТ КБ «Приватбанк», залишки на яких 56,37 грн, -3308,29 грн, 30,00 грн. Вказане свідчить, що ОСОБА_1 також не отримувала кошти за судовим наказом.

Щодо виконавчого провадження № НОМЕР_2 (зобов`язання вчинити дії), то в постанові про його завершення прямо вказано, що вимоги виконавчого документа не виконано. ОСОБА_1 зверталась до боржника щодо сплати боргу, але її звернення взагалі залишилося без відповіді.

Посилаючись на викладене скаржниця просила суд:

Визнати незаконними дії головного державного виконавця Єзерської Анастасії Михайлівни ДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КИЄВІ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) в частині винесення постанови про закінчення виконавчого Документ сформований в системі «Електронний суд» 21.06.2024 13 провадження від 23.02.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за виконавчим листом від 17.07.2019 по справі №755/14904/18 Дніпровського районного суду м. Києва. Визнати незаконними дії головного державного виконавця Єзерської Анастасії Михайлівни ДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КИЄВІ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 за виконавчим листом від 17.07.2019 по справі №755/14904/18 Дніпровського районного суду м. Києва.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Єзерської Анастасії Михайлівни ДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КИЄВІ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) про закінчення виконавчого провадження від 23.02.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за виконавчим листом від 17.07.2019 по справі №755/14904/18 Дніпровського районного суду м. Києва.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Єзерської Анастасії Михайлівни ДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КИЄВІ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 за виконавчим листом від 17.07.2019 по справі №755/14904/18 Дніпровського районного суду м. Києва.

Зобов`язати ДНІПРОВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КИЄВІ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 17.07.2019 по справі №755/14904/18 Дніпровського районного суду м. Києва щодо стягнення грошових коштів.

Зобов`язати ДНІПРОВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КИЄВІ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 17.07.2019 по справі №755/14904/18 Дніпровського районного суду м. Києва щодо зобов`язання вчинити дії.

Стягнути з ДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КИЄВІ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу в сумі 12000 гривен, поштові витрати.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 рокуу задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, щоОСОБА_1 не є стороною вказаних виконавчих проваджень, тому обраний нею спосіб захисту свого права є неправильним.

Не погоджуючись з ухвалою суду, скаржниця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 рокускасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що суд тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Стверджує, що, відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» вона має право на оскарження дій виконавця у зазначених виконавчих провадженнях. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази виконання рішення суду та, відповідно, правомірності оскаржуваних постанов державного виконавця.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1,3,5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають прав звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права ч свободи.

Також статтею 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець

Скаржниця не надала суду доказів, що вона є стороною виконавчих проваджень в рамках який вона оскаржує діє суб`єкта виконавчого провадження.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 завила клопотання про залучення її до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_2 , який стягувачем у виконавчих провадженнях. Однак, клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відповідне клопотання у суді першої інстанції не заявлялося, причин, що перешкоджали заявити про це у суді першої інстанції апелянтка не вказала.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, відповідно до ст. 17 Закону України ,,Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рн/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства , держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в розумінні вимог статті 447 ЦПК України скаржниця ОСОБА_4 не є стороною зазначених виконавчих проваджень, в зв`язку з чим нею неправильно обрано спосіб захисту своїх інтересів та вказана скарга задоволенню не підлягає.

Твердження апелянтки щодо того, що вона мала право на подання скарги на дії виконавця як інша особа, що передбачено статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованим, оскільки вона оскаржила дії виконавця, стверджуючи, що є правонаступницею стягувача у виконавчому провадженні.

Інші доводи апеляційної скарги скаржниці не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду, та фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається скаржник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Ганчаруком Михайлом Петровичем залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено31березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова