ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1228/24Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/817/238/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аваліст" на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року, ухваленого суддею Левківом А.І. у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аваліст" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» звернулося в суд з вказаним позовом, який обгрунтовано тим, що 14.05.2019 року АТ «ОТП Банк» та фізична особа ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №, за яким Банк надав, а позичальник отримав кредит в розмірі 3049 грн. на придбання товару у продавця 1, строком до 14.05.2021 року, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 0% від суми Кредиту (пункт 1.1. Кредитного договору) та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних (пункт 1.2. Кредитного договору).

Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів - згідно Графіку платежів (пункт 1.3. Кредитного договору). Підписанням Кредитного договору позичальник заявив та гарантував, зокрема, що: ознайомлений з паспортом кредиту, отримав примірник Кредитного договору з усіма додатками, в тому числі Графік платежів, інформований про умови кредитування, в тому числі з умовами відповідальності, отримав послуги банку з видачі Кредиту (пункт 1.5 Кредитного договору), надав згоду на відступлення права вимоги за Кредитним договором (пункт 4. Кредитного договору).

16.12.2021 року та 17.12.2021 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Аваліст» укладено договори факторингу № 16/12/21 та 17/12/21 за умовами яких, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, у розмірі портфеля заборгованості.

За договорами факторингу фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (пункт 1.3. договорів факторингу).

Згідно реєстру боржників № 1 до Договору факторингу №16/12/21, станом на 16.12.2021 року, заборгованість по вищевказаному кредитному договору становить 41624,11 грн., з них: 23400 грн. загальна сума боргу по тілу, 18224,11 грн. загальна сума боргу по відсотках.

Згідно реєстру боржників № 1 до Договору факторингу №17/12/21, станом на 17.12.2021 року, заборгованість по кредитному договору становить 2694,01 грн., з них: 1413,18 грн. загальна сума боргу по тілу, 0,25 грн. загальна сума боргу по відсотках та 1280,58 грн. загальна сума боргу по комісії.

У зв`язку з тим, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № від 14.05.2019 року у розмірі 44318,12 грн, товариство просило стягнути з ОСОБА_1 зазначену заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Фінансова компанія "Аваліст" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що п. 3.1 частини 3 договору факторингу, передбачено, що підписанням цього договору клієнт гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у реєстрі боржників, а згідно реєстрів боржників № 1 до договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року та реєстру боржників до договору факторингу №17/12/21 від 17.12.2021 року до позивача перейшло право вимоги від АТ «ОТП Банк» за кредитним договором №, де боржником є ОСОБА_1 , у розмірі, який заявлено у позовній заяві.

Відсутність наданої квитанції про оплату договору факторингу не являється доказом відсутності чинного договору та/або виконання своїх зобов`язань відповідачем перед первісним кредитором АТ ОТП БАНК та/або позивачем ТОВ ФКАваліст.

До апеляційної скарги додано платіжні інструкції про оплату за двома вищезазначеними договорами факторингу.

Після ознайомленням з оскаржуваним судовим рішенням позивач направив до АТ ОТП БАНК запит, а 02.12.2024 року банком було надано відповідь, до якої долучено детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № від 14.05.2019 року.

Оскільки вищевказані документи не передавалися за договорами факторингу, тому ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» просило долучити їх на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Крім цього, товариство просить врахувати, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та не надав доказів про належне виконання взятих на себе зобов`язань, судом першої інстанції не враховано правові позиції Верховного Суду, подані докази та доводи ТОВ «ФК «Аваліст», що в повній мірі не відповідає принципам змагальності, рівності сторін перед законом і судом, як це передбачено ЦПК України та правам особи, яка звернулась до суду. Договір факторингу підписаний електронним цифровим підписом, відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Обставини справи.

14.05.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит в розмірі 3049 грн на придбання товару у продавця 1 строком до 14.05.2021 року, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом 0 % від суми кредиту (пункт 1.1 кредитного договору) та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01 річних (пункт 1.2 Кредитного договору). Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів згідно Графіку платежів (пункт 1.3 Кредитного договору)

Відповідач ознайомлена з графіком платежів та розрахунком загальної вартості кредиту, про що свідчить підпис відповідача у відповідних документах.

Крім того, в матеріалах справи міститься анкета-заява про отримання кредиту від 14.05.2019 року, підписана відповідачем, що свідчить про її ознайомлення з текстом даного документа.

Товарний чек № 16184 від 14.05.2019 року, специфікація по кредитному договору, розписка про отримання картки та фіскальний чек підтверджують факт використання відповідачем кредитних коштів на власні потреби.

16 грудня 2021 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК Аваліст» уклали договір факторингу № 16/12/21, умовами якого встановлено, що первісний кредитор передає, новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

17 грудня 2021 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК Аваліст» уклали договір факторингу № 17/12/21, умовами якого встановлено, що первісний кредитор передає, новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

Договори факторингу № 16/12/21 та 17/12/21 підписані електронним цифровим підписом відповідно до вимог ЗУ «Про електронний цифровий підпис».

До позовної заяви позивачем було додано акт-приймання передачі реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року, який підписано електронним цифровим підписом клієнта та фактора відповідно до вимог ЗУ «Про електронний цифровий підпис», з якого вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п. 8.3 Договору факторингу №16/12/21 від 16.12.2021 року реєстр боржників у кількості 5751.

До суду також надано Витяг з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 16/12/21 від 16 грудня 2021 року, із змісту якого видно, що до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № на суму 41624,11 грн., з них: 23400 грн. загальна сума боргу по тілу, 18224,11 грн. загальна сума боргу по відсотках.

Крім того, до позовної заяви додано акт-приймання передачі реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 17/12/21 від 17.12.2021 року, який підписано електронним цифровим підписом клієнта та фактора відповідно до вимог ЗУ «Про електронний цифровий підпис», з якого вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п. 8.3 Договору факторингу №17/12/21 від 17.12.2021 року реєстр боржників у кількості 5865.

Із змісту витягу з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу №17/12/21 від 17.12.2021 року видно, що до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № на суму 2694,01 грн., з них: 1413,18 грн - загальна сума боргу по тілу, 0,25 грн - загальна сума боргу по відсотках та 1280,58 грн. загальна сума боргу по комісії.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17 виснувано, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходи з того, що позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача, оскільки, долучені до позовної заяви докази не підтверджують факту переходу права вимоги за кредитним договором № від 14 травня 2019 року від АТ «ОТП БАНК» до ТзОВ «Фінансова компанія «Аваліст», так як позивачем не представлено належних доказів щодо здійснення оплати за відступлення права вимоги. Крім того, суд вважав, що позивач не довів обставин щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідача відсотків за прострочений кредит та самого тіла кредиту, не представив виписки про рух коштів по рахунку та будь-якого розрахунку заборгованості на підтвердження наведених ним в позовній заяві обставин.

З таким висновком суду слід погодитися, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Так, звертаючись до суду, позивач зазначив, що відповідно до реєстру боржників №1 від 16 грудня 2021 року до договору факторингу № 16/12/21 від 16 грудня 2021 року, та реєстру № 1 від 17.12.2021 року до договору факторингу № 17/12/21 від 17 грудня 2021 року укладеного між АТ ОТП Банк та ТОВ ФК Аваліст, до останнього перейшло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № від 14.05.2019 року.

У розумінні пунктів 6.2.3 договорів факторингу № 16/12/21 від 16 грудня 2021 року, № 17/12/21 від 17 грудня 2021 року право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Між тим, умови п. 6.1 договору факторингу передбачають відступлення права вимоги за плату.

Відповідно до пункту 7.2 вищевказаних договорів, фактор здійснює фінансування клієнта шляхом одноразового перерахування суми, що вказані в пункті 7.1 договору, протягом одного банківського дня з дати підписання сторонами цього договору.

Проте, доказів на підтвердження факту переходу до позивача права грошової вимоги згідно укладених договорів факторингу № 16/12/21 від 16 грудня 2021 року, № 17/12/21 від 17 грудня 2021 року, підтвердження оплати рахунку АТ ОТП БАНК ціни прав вимоги за вказаними договорами до суду першої інстанції на підтвердження позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Аваліст" не подано.

Відповідно до пунктів 8.3.2 договорів факторингу № 16/12/21 від 16 грудня 2021 року, № 17/12/21 від 17 грудня 2021 року в день підписання цього договору, після отримання фактором реєстру боржників в електронному вигляді фактор формує, підписує та надає клієнту для підписання реєстр боржників у письмовому вигляді (додаток № 1 до договору) та акт приймання передачі права вимоги до боржників (додаток 2 до договору). Протягом 3 робочих днів, з моменту отримання клієнтом реєстру боржників у письмовому вигляді та акту приймання передачі права вимоги до боржників, уповноважений представник клієнта підписує вказані документи, скріплює печаткою та передає підписані примірники факторові.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що долучені до матеріалів справи реєстри боржників №1 від 16 грудня 2021 року до договору факторингу № 16/12/21 від 16 грудня 2021 року, та реєстр № 1 від 17.12.2021 року до договору факторингу № 17/12/21 від 17 грудня 2021 року не містить підпису та печаток сторін, підписання яких відповідно до умов вищевказаного пункту договору є обов`язковим.

Таким чином, вказане унеможливлює встановити виконання умов договору, за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором.

Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором.

Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що ТзОВ «Фінансова компанія «Аваліст», звертаючись до суду із даним позовом, не надало будь-яких розрахунків суми заборгованості за кредитним договором від 14.05.2019 року №, виписки з рахунку, що унеможливлює перевірку правомірності нарахованої суми боргу, яку просить стягнути товариство з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність наданої квитанції про оплату договору факторингу не являється доказом відсутності чинного договору та/або виконання своїх зобов`язань відповідачем перед первісним кредитором АТ ОТП БАНК та/або позивачем ТОВ ФКАваліст, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що:

47. Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

48. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Таким чином, наявні у справі непідписані клієнтом та фактором реєстри прав вимог, де боржником зазначено ОСОБА_1 , не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, оскільки належними доказами є докази на підтвердження оплати за договором факторингу.

Щодо долучених до апеляційної скарги нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції: платіжних інструкцій про оплату за договорами факторингу №1 від 16.12.2021 року, № 2 від 17.12.2021 року; звіту рахунку ОСОБА_1 за період з 14.05.2019 року по 16.12.2021 року; розрахунку заборгованості за договором слід вказати наступне.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктами 4, 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вищевказані норми сприяють уникненню зловживань позивачем (його законними або уповноваженими представниками) процесуальним правом на подання доказів в будь-який час на стадії розгляду справи.

Так, згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, подання позивачем доказів має відбуватися у строки, встановлені частиною другою статті 83 ЦПК України, а саме разом з поданням позовної заяви.

Якщо ж докази не можуть бути подані у встановлений законом або судом строк з об`єктивних причин, позивач може про це письмово повідомити суд, який в свою чергу повинен вирішити питання про встановлення додаткового строку для подання вказаних доказів.

При поданні заяв по суті справи позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Згідно із частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, заявилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень (пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 369/7772/15-ц (провадження № 61-12848св21) зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази у суді першої інстанції не подавалися позивачем, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував та не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, із урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався судом першої інстанції протягом 6 місяців.

При цьому, колегія суддів враховує, що розгляд даної справи здійснювався судом протягом 6 місяців, що свідчить про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» упродовж указаного строку мало можливість подати нові докази, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, однак не скористалося таким правом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аваліст" залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову суду апеляційної інстанції складено 12 березня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.