Березівський районний суд Одеської області
12.03.2025
Справа № 494/730/24
Провадження № 2-п/494/1/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Антонишиної І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Березівка Одеської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №494/730/24 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2024 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №494/730/24 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 09.10.2024 року справа надійшла до провадження судді Римар І.А.

Ухвалою суду від 14.10.2024 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Заява мотивована тим, що 17.09.2024 року Березівським районним судом Одеської області винесено заочне рішення за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу та стягнуто з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 131 445.00 грн. та судовий збір. З вказаним заочним рішенням заявник не погоджується, вказав, що воно є незаконним з підстав неповного з`ясування судом обставин справи, у судові засідання не з`являвся з поважних причин, так як звертався до лікаря, через зубний біль, тому не міг з`явитися до суду. ОСОБА_1 вказав, що його відсутність в судовому засіданні суттєво вплинула на висновок суду, був позбавлений можливості надати докази. Заявник зазначив, що дійсно 23.01.2020 року з його вини трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль «КІА» державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 зазнав механічних пошкоджень. Суворовським районним судом м. Одеси з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто матеріальний збиток, який він сплатив. Таким чином, заявник вважає, що з нього двічі стягнуто борг за збитки, заподіяні внаслідок ДТП. У зв`язку з вищевказаним заявник просить скасувати заочне рішення від 24.07.2023 року та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Справа неодноразово відкладалась за клопотанням.

Заявник у судове засідання 12.03.2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак 12.03.2025 року від його представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с.99).

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро Україниу судове засідання 12.03.2025 року також не з`явився.

Суд, врахувавши думку представника заявника у заяві від 12.03.2025 року, неявку представника Моторного (транспортного) страхового бюро України, перевіривши матеріали справи та представлені докази, вважає, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 284 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального або спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, в контексті даної статті наявність однієї з підстав, зазначених у частині ч. 1 статті 288 ЦПК України, не спричиняє скасування заочного рішення. Лише у своїй сукупності названі обставини спричиняють скасування заочного рішення. Наявність лише однієї з них не приносить відповідачеві позитивного результату, внаслідок чого він зберігає можливість оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

Суд вважає, що заява відповідача про перегляд заочного рішення не містить посилання на докази, які могли б мати істотне значення для правильного вирішення справи. У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що дійсно за його вини сталася дорожньо-транспортна пригода та посилається на те, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси Березівським районним відділом державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області ПМУМЮ (м Одеса) відкрито виконавчі провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування за заподіяний матеріальний збиток у сумі 128538.77 грн., вказаний борг ним сплачено, вважає, що з нього двічі стягнуто суму боргу за збитки.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, у тому числі, доходів, які вона могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Однак, в матеріалах справи міститься звіт про оцінку автомобіля №12-02/20 від 22.04.2020 року, де вказано вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю, у розмірі 239642.71 грн., також представник Моторного (транспортного) страхового бюро України у позовній заяві вказав, що ліміт відповідальності на момент дорожньо-транспортної пригоди складає 130000.00 грн., таким чином з урахуванням витрат на збір документів з ОСОБА_1 стягнуто 131445.20 грн., тобто не повну суму збитків.

Посилання заявника на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, на підставі якого з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 матеріальний збиток в сумі 128538.77 грн. є безпідставними, оскільки з нього стягнуто саме різницю між сумою вартості матеріального збитку та вартістю, яка була сплачена ОСОБА_2 Моторним (транспортним) страховим бюро України.

Таким чином, суд не приймає доводи, наведені відповідачем, як підстави для перегляду заочного рішення, оскільки вони не мають істотного значення для вирішення справи, а лише зводяться до незгоди з ухваленим рішенням і містять доводи, які можуть бути викладені в апеляційній скарзі.

Крім того, як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с.46,50-51), однак у судові засідання не з`являвся, про причини своєї неявки не повідомляв.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці у судове засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення, проте ОСОБА_1 надав довідку про відвідування лікаря-стоматолога 17.09.2024 року, однак у судове засідання призначене на 12.06.2024 року заявник не з`явився без поважних причин.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відповідача слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 260, 287, 284, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №494/730/24 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ч. 4 ст. 287 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 13.03.2025 року.

Суддя І.А. Римар