УХВАЛА

10 березня 2025 року

м. Київ

справа № 538/1752/22

провадження № 61-2561 ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О. В., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда О. С., про визнання договору дарування від 01 грудня 2021 року № 1304 недійсним та скасування державної реєстрації речового права на об`єкт нежитлової нерухомості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 травня 2023 року скасовано.

Визнано недійсним договір дарування від 01 грудня 2021 року № 1304, яким ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 об`єкт нерухомості - танцювальний майданчик загальною площею 583,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Рожко О. В.

Скасовано державну реєстрацію речового права на об`єкт нежитлової нерухомості, а саме: танцювальний майданчик загальною площею 583,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 45378285.

Ухвалами Верховного Суду від 05 червня 2024 року та 03 лютого 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 рокувизнано неподаною та повернуто заявникові (провадження №№ 61-5402ск24, 61-15843ск24).

26 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження, у якій просив її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Разом зі скаргою ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування якої посилається на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року одразу після його проголошення у судовому засіданні не було вручено, а отримано засобами поштового зв`язку 12 березня 2024 року, що підтверджується відповіддю АТ «Укрпошти» від 25 липня 2024 року за № 1.10.004.-19955-24 на адвокатський запит від 16 липня 2024 року.

Вирішуючи питання відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року виготовлений цього ж дня та оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень01 березня 2024 року.

Отже, строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року закінчився 21 березня 2024 року.

Касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав 26 лютого 2025року, про що свідчить поштовий штемпель АТ «Укрпошта» на конверті, тобто після спливу річного строку з дня складення повного тексту постанови суду апеляційної інстанції (20 лютого 2024 року).

Згідно із частиною третьою статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Отже, наведені у клопотанні причини пропуску строку на касаційне оскарження суд може визнавати поважними або неповажними у разі подання касаційної скарги після спливу тридцятиденного строку на оскарження, але в межах одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення.

Однак заявник подав касаційну скаргу після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, що має наслідком відмови у відкритті касаційного провадження, крім випадків, визначених частиною третьою статті 394 ЦПК України. Зазначених обставин заявник не навів.

ОСОБА_1 не є особою, який не був повідомлений про розгляд або результат розгляду справи.

Як слідує із касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 достовірно знав про наявність цього судового провадження, оскільки безпосередньо брав участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 20 лютого 2024 року, також він у квітні та у листопаді 2024 року неодноразово звертався до суду касаційної інстанції із касаційними скаргами на постанову суду апеляційної інстанції, які ухвалами Верховного Суду від 05 червня 2024 року та 03 лютого 2025 року повернуто заявнику.

Такі обставини на переконання суду касаційної інстанції свідчать про обізнаність відповідача ОСОБА_1 про існування судової справи, а отже покладення на нього обов`язку цікавитися ходом відомого йому судового провадження.

Подавши касаційну скаргу 26 лютого 2025 року, тобто після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення (20 лютого 2024 року), заявник не довів, що він не був повідомлений про розгляд цієї справи або обставини непереборної сили є причиною такого пропуску річного строку на касаційне оскарження.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

За таких обставин, на момент подачі касаційної скарги у лютому 2025 року відсутні винятки, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження, у суду відсутні законні підстави поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, тому у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити.

Також суд зазначає, що поновлення строку на касаційне оскарження після спливу значного періоду часу ставить під загрозу принцип юридичної визначеності, незалежно від поважності чи неповажності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

У кожній конкретній справі суди мають грунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення після спливу одного року з дня складення повного тексту постанови суду апеляційної інстанції, і не встановлено винятки, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О. В., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда О. С., про визнання договору дарування від 01 грудня 2021 року № 1304 недійсним (фраундаторним, таким, що вчинений на шкоду кредитору) та скасування державної реєстрації речового права на об`єкт нежитлової нерухомості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара