ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3419/25 Справа № 229/7555/24 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко Л.І Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 229/7555/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 16 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Хомченко Л.І. у місті Дружківка Донецької області та повне судове рішення складено 20 грудня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи.

Позов мотивовано тим, що 23 січня 2020 року біля станції «Дружківка», 1059 км., електропоїзд № 6017 (ЕРТ2Т-7142), під керуванням машиніста ОСОБА_3 , скоїв наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер.

Позивачі вказували на те, що сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено з незалежних від них обставин. До смерті сина в позивачів було звичне життя, в якому син займав важливе місце. Вони втратили можливість тривалого життєвого зв`язку з своєю дитиною, який відновлений бути не може. Внаслідок смерті сина позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту, враховуючи, що з віком в людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування. Позивачі мали правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу. Обидва позивачі є пенсіонерами, отже непрацездатними особами. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю. Відповідно до ч.1 ст.172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Крім втрат пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивачі відчувають біль та страждання, відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості через смерть свого сина, оскільки смерть дитини є найтяжчою втратою для батьків, як і для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою.

Щодо характеру та обсягу страждань - емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивачів, пов`язані зі смертю сина, є не «одно моментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 300 000 гривень, який просили стягнути з відповідача на свою користь. Позивачі вважають, що такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 16 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 600 000 грн, по 300 000 грн кожному.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судові витрати в розмірі 1 211,20 грн.

Акціонерне товариство «Укрзалізниця», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, не врахування всіх доказів та пояснень відповідача, просить змінити оскаржуване судове рішення, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої на користь позивачів до 50 000 грн, кожному.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди не врахував дійсні обставини справи, відсутність вини Акціонерного товариства «Українська залізниця» у настанні смерті ОСОБА_4 , який загинув через власну необережність, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тому вважає розмір моральної шкоди таким, що не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності та на підставі норм ч.2 ст.1193 ЦК України має бути зменшеним.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом установлено та з матеріалів справи убачається, щ осин позивачів ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Дружківка Донецької області. (а.с.13)

Причиною смерті став наїзд на нього електропоїзда № 6017 у районі пікету №8 залізничної колії вихідної горловини станції «Дружківка». Цей факт не оспорюється відповідачем.

За фактом цієї події, 24 січня 2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

У зв`язку з відсутністю факту порушення правил експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель людини, кримінальне провадження, постановою слідчого від 24 квітня 2020 року було закрито підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

З постанови слідує, що при судово-токсичному дослідженні крові з трупа ОСОБА_4 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,50 %.

З копії акту службового розслідування аварії від 23 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_4 кинувся під потяг. Машиніст електропоїзда, при швидкості руху 28 км/год, застосував екстренне гальмування, подаючи сигнал великої гучності. Наїзду на людину запобігти не вдалося через малу відстань до перешкоди руху. Причиною травмування ОСОБА_4 є порушення постраждалим п.2.3, п.2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України».

Електропоїзд ЕРТ2Т-7142 перебуває на балансі структурного підрозділу «Лиманське мотовагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «УкрЗалізниця», а машиніст електропоїзда ОСОБА_3 , який керував ним в момент наїзду на ОСОБА_4 , з 17 березня 1997 рок по теперішній час працює у структурному підрозділі «Лиманське моторвагонне депо».

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів, на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з того, що син позивачів загинув внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці, а відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, спричиненої позивачам суд першої інстанції врахував обставини справи, зокрема, що смерть сина спричинила та буде спричиняти протягом усього життя їм душевних страждань, що істотно змінює життя Самойлових та тягне за собою зараз і потягне у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті Самойлових неможливо. За наслідками смерті Самойлови позбавлені моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивачів моральної шкоди, завданої смертю сина, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Судом першої інстанції під час судового розгляду встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність ОСОБА_4 який порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, однак оскільки син позивачів загинув внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці, висновок суду першої інстанції про те, що саме АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які втратили близьку людину - сина, судом врахована і наявність вини самого загибленого ОСОБА_4 , тому не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача, що визначений судом розмір стягнутої моральної шкоди є необґрунтований належним чином, оскільки смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу та її донці заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю чоловіка та батька, яка пов`язана з належним відповідачу джерелом підвищеної небезпеки, тому саме АТ «Українська залізниця» зобов`язана відшкодувати батькам загиблого на залізниці ОСОБА_4 моральну шкоду.

Колегія суддів, з наведеного вище не знаходить підстав для зменшення розміру моральної шкоди до 50 000 грн. як просив відповідач в апеляційній скарзі, оскільки вважає, що визначений сумом розмір відшкодування позивачам моральної шкоди повністю відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 16 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: