Номер провадження 4-с/754/28/25
Справа № 2-3899/10
У Х В А Л А

Іменем України

(про повернення скарги без розгляду)

13 березня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І. розглянув матеріали скарги ОСОБА_1 на дії начальника Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області щодо не зняття арешту з майна боржника,

УСТАНОВИВ

Скаржник оскаржує дії посадових осіб виконавчої служби щодо незняття арешту з його майна у двох виконавчих провадженнях:

1.виконавче провадження № НОМЕР_1 від 29.03.2012 (примусове виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2010 у справі № 2-3899/10, виконавчий лист від 14.03.2011);

2.виконавче провадження № НОМЕР_2 від 31.03.2015 (примусове виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 11.03.2015).

Скарга подана без додержання вимог щодо юрисдикції.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (статті 447, 447-1 ЦПК України).

Цими нормами встановлена можливість звернення зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення. Така скарга є формою звернення за судовим захистом порушених прав (інтересів) сторін та учасників, з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі. За загальними правилами скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України "Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VІІІ).

Зокрема, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частини перша та друга статті 74 Закону № 1404-VІІІ).

Отже, Закон № 1404-VІІІ відносить до справ адміністративної юрисдикції спори зокрема, але не винятково постанови щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця про стягнення виконавчого збору.

У постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19) та від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) Велика Палата Верховного Суду зробила правові висновки, згідно з якими імперативним правилом частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ врегульовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання всіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи частину другу статті 74 Закону № 1404-VIII з огляду на принципи визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, виснувала, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Отже, справи про бездіяльність щодо незняття арешту з майна під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до юрисдикції адміністративних судів. А скарги на бездіяльність щодо незняття арешту з майна боржника під час виконання рішення суду розглядаються в порядку статті 447-1 ЦПК України.

Розділ, яким врегульовано вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, не передбачає правових наслідків подання скарги з порушенням правил об`єднання вимог, тому для заповнення цієї прогалини, з урахуванням загальних принципів процесуального права та мети відповідного розділу ЦПК України, доцільно застосувати аналогію закону. Слід застосувати норми, що регулюють аналогічну ситуацію в позовному провадженні, а саме статтю 185 ЦПК України, з урахуванням особливостей вирішення питання на стадії судового контролю згідно з вимогами частини п`ятої статті 448 ЦПК України, яка визначає, що скарга скаржнику без розгляду суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

Керуючись пунктом 2 частини четвертої статті 185, статтями 260, 261, частиною п`ятою статті 448 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на дії начальника Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області щодо не зняття арешту з майна боржника повернути скаржнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про повернення скарги може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня складення цієї ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Копія скарги залишається в суді.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО