ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1954/24

Провадження № 22-ц/820/635/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представника відповідача Кубрака О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Кубраком Олегом Олександровичем, на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. (суддя Сопронюк О.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 12562 долари США 72 центи за договором про надання послуг з розмитнення, ремонту, пригону та передачі автомобіля №1 від 23.09.2024; 500 доларів США неустойки за невиконання строку розмитнення автомобіля; 500 доларів США неустойки за невиконання строків ремонту автомобіля; 500 доларів США неустойки за прострочення строку доставки автомобіля; 5904 долари США 48 центів пені за несвоєчасне повернення коштів, а всього: 19967 доларів США 20 центів.

Також 16.12.2024 ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначав, що відповідач не реагує на усні звернення позивача щодо позасудового врегулювання спору із виконання укладеного між сторонами договору, ухиляється від повернення йому коштів та говорить, що позивач взагалі не отримає грошей, якщо звернеться до суду з позовом про стягнення коштів. За вказаної поведінки відповідача та його можливості в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, можуть в майбутньому утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Вважав, що за вказаних обставин, існують обґрунтовані припущення вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на усе майно та кошти відповідача в межах суми предмету спору може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Арешт майна та грошових коштів у даному спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та він отримає задоволення своїх вимог.

Враховуючи вищевикладене, просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе майно та грошові кошти відповідача в межах суми предмету спору - 19967 доларів США 20 центів, що станом на 16.12.2024 еквівалентно, за курсом АТ КБ «ПриватБанк», 836625,68 грн.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року заяву ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Волков Сергій Вікторович, про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на усе майно та грошові кошти ОСОБА_1 в межах суми 19967 доларів США 20 центів, що станом на 16.12.2024 еквівалентно, за курсом АТ КБ «ПриватБанк», 836625,68 гривень, до набрання законної сили рішенням суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника Кубрака О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. При цьому, посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Зазначає, що позивачем при зверненні з позовом до суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Водночас, суд першої інстанції в обґрунтування ухвали посилається виключно на припущення позивача, а не на докази, якими такі припущення можуть бути підтверджені.

Вважає, що судом першої інстанції не наведено мотивів, з яких суд дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

В свою чергу, і позивачем не доведено те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також наявності підстав для накладення арешту на все майно та грошові кошти відповідача.

До апеляційного суду надійшов відзив, в якому ОСОБА_2 через свого представника Волкова С.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

В судовому засіданні представник відповідача Кубрак О.О. підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. Від представника позивача адвоката Волкова С.В. до апеляційного суду надійшла заява про слухання справи у відсутності позивача та його представника.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст.ст.149-153 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії або забороною іншим особам вичиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до ч.3 ст.150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Про забезпечення позову виноситься ухвала, яку може бути оскаржено в установленому порядку.

Процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати предмет позову та обґрунтувати необхідність забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яку заявник має намір пред`явити, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Аналогічні положення зазначені також у роз`ясненнях, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», в яких звернуто увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у заяві про забезпечення позову просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе майно та грошові кошти, що перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 в межах суми предмету спору - 19967 доларів США 20 центів, що станом на 16.12.2024 еквівалентно, за курсом АТ КБ «ПриватБанк», 836625,68 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_2 , встановивши наявність спору між сторонами, дійшов висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе майно та грошові кошти, що перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 в межах суми предмету спору - 19967 доларів США 20 центів, що станом на 16.12.2024 еквівалентно, за курсом АТ КБ «ПриватБанк», 836625,68 грн.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11серпня 2022 року у справі №522/1514/21.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення про забезпечення позову ухвала суду про накладення арешту як на рухоме так і на нерухоме майно повинна містити відомості про об`єкт обтяження (адреса, якщо нерухоме майно, кадастровий номер земельної ділянки, державний номер транспортного засобу, тощо), оскільки ці відомості зазначаються в заяві про реєстрацію обтяження.

З наведеного випливає, що відомості про те, на яке саме майно позивач просить накласти арешт, є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе майно та грошові кошти відповідача позивач не вказав на яке конкретне майно просить накласти арешт.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та задовольняючи заяву, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є частково обґрунтованими.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи за заявою про забезпечення позову до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Кубраком Олегом Олександровичем, задовольнити частково.

Ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року скасувати, матеріали за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай