Дата документу 12.03.2025 Справа № 335/188/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/188/19
Провадження №22-ц/807/612/25
Головуючий в 1-й інстанції Новасардова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.,
секретарВолчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2025 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 27 січня 2025 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю Концерну «Міські теплові мережі» у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,-

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із вищезазначеною скаргою в якій з урахуванням уточнень від 17 грудня 2024 року просила: поновити строк на оскарження постанови державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 року про відкриття виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа № 335/188/19 від 22.02.2023 року та дій зі стягнення з неї 434,00 грн. в цьому виконавчому провадженні; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 року про відкриття виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 року про стягнення 617,40 грн. судового збору; визнати незаконними дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та державного виконавця Омельяненка А.П. про стягнення з ОСОБА_1 434,00 грн. у виконавчому провадженні № 73706654 та зобов`язати повернути їй кошти; стягнути з Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь держави судовий збір та судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2025 року,поновлено ОСОБА_1 строк на подання скарги.

Визнано неправомірними дії державного виконавця та скасовано постанову Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 року про відкриття виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 року про стягнення 617,40 грн. судового збору.

Закрито провадження у скарзі в частині визнання незаконними дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та державного виконавця Омельяненка А.П. про стягнення з ОСОБА_1 434,00 грн. у виконавчому провадженні № 73706654 та зобов`язання повернути їй кошти.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд скарги в цій частині віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Стягнуто з Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (69006, м.Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 6, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 175 (сто сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні вимог скарги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що виконавчий лист №335/188/19 виданий 22.02.2023 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження», був поданий з дотриманням процесуальних строків та територіальної належності, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати в частині закриття провадження та в частині відмови у задоволенні вимог щодо відшкодування судових витрат та постановити в цій частині нове рішення про задоволення вимог скарги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що 434,00 грн. не було добровільно сплачено скаржником у справі, а було примусово стягнуто з межах виконавчого провадження. 11.01.2024 року державний виконавець був повідомлений скаржником, щодо добровільного виконання рішення суду із наданням достовірних доказів, і відповідно виконавче провадження підлягало закриттю. Виконавчі дії щодо примусового стягнення 434,00 грн були обґрунтовані виконанням виконавчого листа суду, а не постанови про стягнення витрат виконавчого провадження чи навіть постанови про визначення мінімальних витрат провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2019 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 3920 (три тисячі дев`ятсот двадцять) грн. 36 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 617 (шістсот сімнадцять) грн. 40 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.02.2020 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2019 року залишено без змін.

22.02.2023 на виконання рішення суду від 09.10.2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було видано 2 виконавчих листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрат по сплаті судового збору у розмірі 617 (шістсот сімнадцять) грн. 40 коп. та стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 3920 (три тисячі дев`ятсот двадцять) грн. 36 коп.

Також, в матеріалах справи міститься заява Концерну «Міські теплові мережі» про відкриття виконавчого провадження. Дана заява була прийнята виконавчою службою 02.01.2024 за № 164/29.24-36, про що міститься запис на даній заяві.

03.01.2024 Постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа виданого Орджонікідзевського районним судом м. Запоріжжя 22.02.2023 року, про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 617,40 грн.

Також, державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненком А.П. від 03.01.2024 року винесено Постанову про арешт коштів боржника, Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 434,00 грн. та Постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 61,74 грн.

15.01.2024 ОСОБА_1 перерахувала на рахунок Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стягнення за ВП № 73706654 з виконання виконавчого документу; виконавчий лист № 335/188/19 виданий 22.02.2023 в розмірі 434,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 804 від 15.01.2024.

Постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Омельяненка А.П. від 16.01.2024 року закінчено виконавче провадження, у зв`язку з тим, зо боржником сплачено борг, виконавчий збір, витрати виконавчого провадження в повному обсязі.

16.01.2024 державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненком А.П. винесено постанову про зняття арешту коштів.

18.01.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що 17.02.2020 перерахувала Концерну «Міські теплові мережі» грошові кошти в сумі 617,40 грн. по сплаті судового збору, про що зазначено в квитанції.

Ухвалою суду від 16.02.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.05.2024 скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2024 та прийнято постанову наступного змісту. Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено. Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 617,40 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню.

Після прийняття цієї постанови Запорізьким апеляційним судом ОСОБА_1 у 10-денний строк з дня прийняття постанови надіслала первинний текст скарги від 17.05.2024 року, яка згідно конверту з відміткою поштового відділення від 18.05.2024 року надійшла до суду.

Щодо поновлення пропущеного строку для подання скарги на неправомірні дії приватного виконавця, суд вважав встановленим, а також зазначав, що ОСОБА_1 не отримала постанов. Також, суд не взяв до уваги посилання державного виконавця на те, що боржнику належним чином було надіслані постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.01.2024, оскільки державним виконавцем не долучено доказу отримання боржником цих рекомендованих відправлень.

Суд першої інстанції оцінивши доводи викладені в скарзі щодо поновлення строку для її подання, вважав їх обґрунтованими та визнав причини пропуску процесуального строку для подання скарги, передбаченого ч. 1 ст. 449 ЦПК України, поважними, а тому дійшов до висновку про можливість поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця.

Задовольняючи вимоги скарги частково, суд першої інстанції виходив з наступного. Виконавчий лист по справі №335/188/19, виданий 22.02.2023, мав строк пред`явлення до виконання до 07.02.2023 року. Тобто стягувач Концерн «МТМ» мав пред`явити виконавчий лист № 335/188/19 виданий 22.02.2023 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрат по сплаті судового збору у розмірі 617 грн. 40 коп. у строк до 07.02.2023 або звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з клопотанням про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання. Доказів того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання поновлювався, не зазначено та не долучено. З урахуванням вищевикладених обставин, були підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження. Крім того, як встановлено вище, Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.05.2024 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрат по сплаті судового збору у розмірі 617,40 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, дії державного виконавця є неправомірними та постанову державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 року про відкриття виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа № 335/188/19 від 22.02.2023 року про стягнення 617,40 грн. судового збору слід скасувати.

Щодо вимоги про визнання незаконними дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та державного виконавця Омельяненка А.П. про стягнення з ОСОБА_1 434,00 грн. у виконавчому провадженні № 73706654 та зобов`язання повернути ОСОБА_1 кошти, то суд першої інстанції вказав, що провадження з цього питання здійснюється судом адміністративної юрисдикції і закрив провадження у справі.

За результатами розгляду скарги, суд першої інстанції також зазначив, що скарга містила дві вимоги і вона була задоволена лише в частині однієї із вимог, тобто фактично задоволена на 50%, і відповідно до вимог ст. 141, ст. 452 ЦПК України, судові витрати, які підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 становить 175 грн. 00 коп.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно з п. 6 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

За обставинами даної справи, постановою Запорізького апеляційного суду від 08.05.2024 скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2024 та прийнято постанову наступного змісту. Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено. Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 617,40 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 року про відкриття виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 року про стягнення 617,40 грн. судового збору, зважуючи, що вказаний виконавчий документ визнано таким, що не підлягає виконанню.

Однією із вимог скарги ОСОБА_1 також було визнання незаконними дій Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та державного виконавця Омельяненка А.П. про стягнення з ОСОБА_1 434,00 грн. у виконавчому провадженні № 73706654 та зобов`язання повернути їй кошти.

Як встановлено за матеріалами справи сума у розмірі 434,00 грн у виконавчому провадженні № 73706654 є мінімальними втратами виконавчого провадження.

Як вірно встановив суд першої інстанції, до юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та №127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28.11.2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13.03.2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження №14-639цс18), від 03.04.2019 року та 10.04.2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29.05.2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження № 14-134цс19), від 02.10.2019 року у справі № 753/22823/18-ц (провадження № 14-408цс19).

Таким чином, оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №229/1026/21.

Судові витрати понесені скаржником під час розгляду скарги в суді першої інстанції, розподілено у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України і підстави для зміни такого рішення відсутні.

Зважуючи на викладене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстави для її скасування з урахуванням доводів апеляційних скарг відсутні.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 березня 2025 року.

Судді: С. В. Кухар

Е. А. Онищенко

Д. А. Трофимова