ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5579/24 Номер провадження 22-ц/814/1212/25Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Андрієць Д.Д., повний текст рішення складений дата не вказана

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

20.05.2024 ПрАТ «СК «АРКС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, в якій просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» 14 589,12 грн - шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 3 028 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.02.2020 між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування. 11.09.2020 із застрахованим майном сталася страхова подія. Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.09.2020 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності. Потерпілий своєчасно звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою про подію та виплату страхового відшкодування. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО». Між ТДВ «СК «КРЕДО» та АТ «СК «АРКС» було проведено взаєморозрахунки в сумі 35 665,12 грн. Відтак, невідшкодована сума становить 14 589,12 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Судові витрати покладено на позивача.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом першої інстанції враховано те, що надані позивачем докази підтверджують проведення виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування в сумі 52 254,24 грн. Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Отже, суд першої інстанції врахував те, що надані позивачем докази підтверджують проведення виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування в сумі 52 254,24 грн. Матеріали справи підтверджують те, що страховик відповідача провів часткове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Разом із тим, суд першої інстанції не погодився із доводами позивача про те, що сума, яка залишилась не відшкодованою, має бути стягнута із відповідача. З матеріалів справи вбачається, що ліміт відповідальності страховика відповідача за шкоду заподіяну майну становить 130 000 грн, франшиза 0 грн. Отже, суд виходив з того, що сума завданих збитків не перевищує ліміт відповідальності страховика винної особи, а тому покладення додаткового тягаря на відповідача, який застрахував свою відповідальність, буде суперечити меті інституту страхування. З цих підстав, суд відмовив у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «АРКС», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №САВ4 від 26.02.2020 було розраховано суму страхового відшкодування, яка підлягала виплаті страхувальнику для здійснення відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ Renault (д.р.н. НОМЕР_1 ). Відповідно до страхового акту №ARX2634408 від 02.10.2020 та страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку №ARX2634410 від 02.10.2020, розмір страхового відшкодування за зазначеним страховим випадком склав 50 254,24 грн. Звертає увагу, що для відновлення попереднього стану пошкодженого ТЗ Renault (д.р.н. НОМЕР_1 ) було використано саме нові комплектуючі частини (це підтверджується, зокрема, рахунком №594м від 30.09.2020 та ремонтною калькуляцією, що містяться у матеріалах справи, та платіжними дорученнями №710854 від 05.10.2020, №710911 від 05.10.2020, що підтверджують факт перерахування коштів для проведення ремонту пошкодженого ТЗ), тому особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації при відшкодуванні збитків, тому відповідач має нести відповідальність у розмірі 50 254,24 грн вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ Renault (д.р.н. НОМЕР_1 ) згідно рахунку №594м від 30.09.2020 та ремонтної калькуляції в розмірі фактичних витрат, понесених у зв`язку з ремонтом пошкодженого ТЗ. Частина вартості відновлювального ремонту в розмірі 35 665,12 грн було відшкодовано позивачем за ТДВ «СК «КРЕДО» відповідно до процедури прямого врегулювання збитків, згідно умов полісу №157804474, страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку №ARX2634410 від 02.10.2020. ТДВ «СК «КРЕДО» було компенсовано зазначену суму страхового відшкодування позивачу у розмірі 35 665,12 грн в рамках процедури прямого врегулювання збитків. Враховуючи, що відповідно до розрахунку коефіцієнту фізичного зносу, було розраховано коефіцієнт фізичного зносу 0,48 ТОВ «СК «КРЕДО» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу до складових запчастин, що підлягали заміні та сплачено 35 665,12 грн. Таким чином, ТДВ «СК «КРЕДО», тобто страховиком ОСОБА_1 , з вини якого сталася ДТП, було виконано обов`язок згідно полісу №157804474 та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля з урахуванням його зносу. ТДВ «СК «КРЕДО» здійснено виплату страхового відшкодування, а не відмовлено у виплаті страхового відшкодування, тому посилання суду першої інстанції на ст. 37 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необгрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 26.02.2020 між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №САВ4 (а.с. 10-17).

11.09.2020 близько 13 год 50 хв на вул. Небесної Сотні водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Москвич 2140, днз. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на авто РЕНО, днз. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в результаті чого сталось зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.13.1 ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 18).

29.09.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 19).

АТ «СК «АРКС» 05.10.2020 відповідно до платіжного доручення №710854 було сплачено страхове відшкодування у розмірі 14 589,12 грн (а.с. 36) та відповідно до платіжного доручення №710911 - у розмірі 35 655,12 грн (а.с. 38).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №754/5129/15-ц (провадження №61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

У постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс 18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності».

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» 14 589,12 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку відмову у задоволені позовних вимог.

Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

У постановах Верховного Суду від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, від 03.10.2018 у справі №201/1431/16-ц, від 03.10.2018 у справі №686/17155/15-ц, від 22.01.2019 у справі №676/518/17, від 20.03.2019 у справі №199/6667/15-ц, зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати) за договором майнового страхування транспортного засобу.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20), у постанові Верховного Суду від 27.12.2023 у справі №359/8500/19 (провадження №61-12323св23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно матеріалів справи встановлено, що відповідно до страхового акту №ARX2634408 від 02.10.2020 та страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку №ARX2634410 від 02.10.2020 розмір страхового відшкодування за зазначеним страховим випадком склав 50 254,24 грн (а.с. 23-25).

Згідно рахунку на оплату по замовленню №594м від 30.09.2020 ФОП ОСОБА_4 , вартість ремонту автомобіля Renault (д.р.н. НОМЕР_1 ) з врахуванням запчастин становить 50 254,24 грн (а.с. 27).

05.10.2020 ПрАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування згідно актів №ARX2634408, №ARX2634410 від 02.10.2020 у загальному розмірі 50 254,24 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень №710854 та №710911 (а.с. 36-39).

02.10.2020 ТДВ «СК «КРЕДО» (страховик ОСОБА_1 ) сплатило на користь ПрАТ «СК «АРКС» частину суми страхового відшкодування у розмірі 35 665,12 грн (а.с. 34-35).

Оскільки ТДВ «СК «КРЕДО» сплатило на користь ПрАТ «СК «АРКС» суму страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в сумі 35 665,12 грн, різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням, що становить суму 14 589,12 грн, підлягає стягненню з винної особи ОСОБА_1 .

Таким чином, саме указану суму слід було стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» відповідно до вимог статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «АРКС» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції у своєму рішенні не розмежував стягнення страхового відшкодування у порядку регресу та суброгації та у зв`язку з цим помилково відмовив у задоволенні позовних вимог, оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з ухваленням у справі нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 14 589,12 грн у порядку суброгації відповідно до вимог статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно матеріалів справи, позивач ПрАТ «СК «АРКС» при зверненні з позовом до суду першої інстанції сплатило 3 028 грн судового збору (а.с. 1), до суду апеляційної інстанції при подачі апеляційної скарги 4 542 грн (а.с. 97), а всього 7 570 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПрАТ «СК «АРКС» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 570 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - задовольнити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 жовтня 2024 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 14 589,12 грн та судовий збір у розмірі 7 570 грн, а всього 22 159,12 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов