Провадження № 2/554/538/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі головуючого судді Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Янушкевіч К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, Міністерства оборони України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання та факту перебування на утриманні, -

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту спільного проживання та факту перебування на утриманні, в якій просила встановити факт проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 24.02.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року та встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування вимог позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), старший сержант Військової частини НОМЕР_2 . Із ОСОБА_4 позивачка проживала разом, однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народилась донька - ОСОБА_5 . ОСОБА_1 має ще повнолітню доньку від першого шлюбу, якій було 8 років коли вони почали проживати із ОСОБА_4 і він майже замінив її старшій донці батька. В жовтні 2013 року вони переїхали в нову квартиру в АДРЕСА_1 , де спільно робили ремонт.

В лютому 2022 року, після повномасштабного військового нападу російської федерації на Україну та оголошення військового стану ОСОБА_4 добровільно пішов в військкомат і був призваний на військову службу у військову частину НОМЕР_2 .

Починаючи з 24.02.2022 року і по 30.09.2023 року позивачка перебувала у відпустці за власний рахунок, бо її чоловік сказав, що вона повинна бути дома із дітьми і берегти їх життя, а він їх зможе прогодувати і весь цей час вони жили виключно на утриманні ОСОБА_4

30 серпня 2023 року позивачка, як дружина загиблого отримала сповіщення № 29 з в/ч НОМЕР_2 , в якому повідомили, що її чоловік ОСОБА_4 загинув в м.Курахове, Покровського району Мар`їнської громади Донецької області.

11.09.2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про включення її, як дружини загиблого до списку одержувачів одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168. 26.09.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив, що прийняттям рішення стосовно виплат передбачених постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року займається Міністерство Оборони України. Враховуючи повідомлення від 22.12.2023 року, позивачку не включили до переліку осіб що мають право на виплату одноразової грошової допомоги враховуючи відсутність у неї рішення суду про встановлення факту перебування, ОСОБА_1 , цивільної дружини померлого ОСОБА_4 , на його утриманні. Позивачка змушена звернутись до суду із цим позовом.

Оскільки ОСОБА_1 , як і інші родичі загиблого, (донька і батьки) має право на отримання одноразової грошової допомоги і інших соціальних виплат у зв`язку зі смертю чоловіка з яким вона проживала однією сім`єю, вона змушена просити встановити факт її перебування на утриманні померлого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з січня 2013 року.

ОСОБА_4 головний сержант, проходив військову службу за призивом по мобілізації на посаді начальника контрольно-технічного пункту в/ч НОМЕР_2 . Загинув захищаючи територіальну цілісність України ІНФОРМАЦІЯ_4 року, свідоцтво про смерть видано Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції НОМЕР_3 .

Згідно довідки № 1341 від 22.09.2023 року головний сержант - ОСОБА_4 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), де ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув.

За наслідками розгляду заяви позивачки, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повернуто документи до ІНФОРМАЦІЯ_7 враховуючи відсутність рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

28.01.2025 року від представника виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника та покладаються на розсуд суду.

10.02.2025 року від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтуванні якого вказував, що заявницею не було надано доказів на підтвердження наявності/відсутності її доходів та доходів померлого для співвідношення їх розміру та встановлення факту утримання, так як повинно бути доведено, а позивачкою не підтверджено, що дохід померлого був саме єдиним джерелом її доходу.

Таким чином є сумнів про перебування заявниці на утриманні у померлого військовослужбовця, оскільки остання не надала жодного доказу про надання їй грошових сум для утримання/проживання.

Заявницею також не надано доказів ні від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області доказів про сплату (відсутність) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом вказаного терміну перебування на утриманні заявниці, ні від Державної податкової служби України доказів про доходи отримані військовослужбовцем.

Таким чином, заявниця не надала жодних доказів про свої доходи та доходи померлого.

Заперечують проти задоволення позову.

10.02.2025 року від третьої особи ОСОБА_2 надійшло пояснення, в обґрунтуванні якого вказували, що доданих до позову доказів недостатньо для встановлення факту проживання однією сім`єю як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

12.02.2025 року до суду надійшли пояснення свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

11.03.2025 року від представника позивача та позивача надійшли до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідачі подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Треті особи надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

За положеннями частин 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із статтею 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 головний сержант, проходив військову службу за призивом по мобілізації на посаді начальника контрольно-технічного пункту в/ч НОМЕР_2 . Загинув захищаючи територіальну цілісність України ІНФОРМАЦІЯ_4 року, свідоцтво про смерть видано Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції НОМЕР_3 .

Згідно довідки № 1341 від 22.09.2023 року головний сержант - ОСОБА_4 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), де ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув.

Із ОСОБА_4 позивачка проживала разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народилась донька - ОСОБА_5 .

В жовтні 2013 року вони переїхали в нову квартиру в АДРЕСА_1 , де спільно робили ремонт.

В лютому 2022 року, після повномасштабного військового нападу російської федерації на Україну та оголошення військового стану ОСОБА_4 , добровільно пішов в військкомат і був призваний на військову службу у військову частину НОМЕР_2 .

30 серпня 2023 року позивачка, як дружина загиблого отримала сповіщення № 29 з в/ч НОМЕР_2 , в якому повідомили, що її чоловік ОСОБА_4 загинув в м.Курахове, Покровського району Мар`їнської громади Донецької області.

11.09.2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про включення її, як дружини загиблого до списку одержувачів одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168. 26.09.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив, що прийняттям рішення стосовно виплат передбачених постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року займається Міністерство Оборони України. Враховуючи повідомлення від 22.12.2023 року, позивачку не включили до переліку осіб що мають право на виплату одноразової грошової допомоги враховуючи відсутність у неї рішення суду про встановлення факту перебування ОСОБА_1 , цивільної дружини померлого ОСОБА_4 , на його утриманні. Позивачка змушена була звернутись до суду із цим позовом.

Оскільки ОСОБА_1 , як і інші родичі загиблого, (донька і батьки) має право на отримання одноразової грошової допомоги і інших соціальних виплат у зв`язку зі смертю чоловіка з яким вона проживала однією сім`єю, вона змушена просити встановити факт її перебування на утриманні померлого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з січня 2013 року.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Крім того, згідно п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; тощо.

Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ у випадках, зазначених у п.п. 1 - 3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно із ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у ст. 3 Сімейного кодексу України.

Згідно із ч. 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц провадження № 61-38901св18, обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала до суду докази (фотокартки, квитанції, розрахунок з Пенсійного фонду України) та пояснення свідків, які підтвердили факт спільного проживання та факт перебування на утриманні.

При вирішенні питання щодо встановлення факту перебування заявника на утриманні померлого, суд приймає до уваги п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п.8 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.2ст.273 ЦПК(1502-06), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ані отримання непрацездатною особою пенсії, ані її окреме проживання від годувальника не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат понесених ним по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України не вирішувалося.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, Міністерства оборони України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання та факту перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 24.02.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Повний текст рішення складено - 13.03.2025.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Суддя В.М.Бугрій