КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 359/9589/24 Головуючий у суді першої інстанції - Яковлєва Л.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3887/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2024 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 ,

встановив:

04 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла із заявою, у якій просила видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу. Ухвалу мотивовано тим, що заявником не надано суду доказів перебування дітей на її утриманні та, відповідно, їх проживання разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату звернення до суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2024 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до заяви про видачу судового наказу вона додала довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи щодо себе та своїх дітей, в яких вказана адреса: АДРЕСА_1 . Тому висновок суду про відсутність доказів проживання дітей із матір`ю є помилковим.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до 1. 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суддя обґрунтовував це тим, що докази перебування дітей на її утриманні та, відповідно, їх проживання разом з матір`ю, відсутні.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

У заяві про видачу судового наказу ОСОБА_1 зазначає, що є внутрішньо переміщеною особою та проживає разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 ).

Кабінетом Міністрів України 01 жовтня 2014 року прийнято Постанову №509 «Про облік осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» і затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 вказаної постанови довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з абзацом 20 пункту 2 Постанови інформація про внутрішньо переміщену особу, у тому числі отримана від уповноваженої особи територіальної громади/центру надання адміністративних послуг у вигляді сформованої електронної справи, включається до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб без копій / сканкопій документів, передбачених пунктом 4 цього Порядку. При цьому посадова особа уповноваженого органу, уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг несе персональну відповідальність за правильність внесення інформації про внутрішньо переміщену особу до електронної справи та Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 до заяви про видачу судового наказу додала довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: від 28.08.2023 №3249- щодо ОСОБА_1 (а.с. 7), від 28.08.2023 №3249- щодо ОСОБА_3 (а.с. 16), від 28.08.2023 №3249- щодо ОСОБА_4 (а.с. 17).

Відповідно до вказаних довідок заявниця ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 . Законним представником неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у довідках вказана ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції на вказане увагу не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність доказів проживання дітей з матір`ю та відмову у видачі судового наказу з цих підстав.

За таких обставин ухвала суду про відмову у видачі судового наказу підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова