Постанова

Іменем України

11 березня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/5654/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО"

на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 25 листопада 2024 року

в складі судді Матійчук Г. О.

у цивільній справі №757/43557/23-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО"

до ОСОБА_1 ,

третя особа - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва",

про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (далі - КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО", Підприємство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 , будучи власником приміщення, загальною площею 414,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , група приміщень №77а та 80 літера "А", належним чином не виконував своїх зобов`язань та не сплачував за надані йому послуги теплової енергії, просив стягнути з останнього заборгованість за період з лютого 2021 року по червень 2023 року в розмірі 179 057,40 грн, а також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційну складову боргу в розмірі 61 160,28 грн та 3% річних у розмірі 12 027,11 грн, а всього 252 244,79 грн.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

Зазначав, що згідно інформації з державного реєстру прав на нерухоме майно приміщення, загальною площею 414,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, належать відповідачу у справі - ОСОБА_1

КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» належним чином здійснювалося постачання теплової енергії з лютого 2021 року по червень 2023 року включно до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується корінцями нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону (протягом 2018-2021 років), актом прийняття теплового вузла обліку, актом про готовність вузла комерційного обліку до роботи, відомостями щодо спожитої теплової енергії тощо. Проте, відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого за період з лютого 2021 року по червень 2023 року включно, утворилася заборгованість, яка становить 179 057, 40 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обгрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про не надання КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" доказів постачання теплової енергії, оскільки не врахував, що такі обставини підтверджуються корінцями нарядів на включення та відключення будинку в період опалювального сезону (2018-2021), актом прийняття теплового вузла обліку, актом про готовність вузла комерційного обліку до роботи, обліковими картками, відомостями щодо спожитої теплової енергії.

Зазначав, що оскільки відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 414,9 кв.м., яке не обладнане окремими засобами обліку теплової енергії, то здійснюється окремий облік теплоспоживання відповідача пропорційно його опалювальній площі за особовим рахунком № НОМЕР_1 і кількість тепла для потреб опалення визначена розрахунковим способом.

Судом не взято до уваги, що позивачем було сформовано та надано докази, які містять облікові картки (табуляграми) по особовому рахунку; довідку про нарахування за теплову енергію та розрахунок основного боргу за теплову енергію.

Судом також не взято до уваги, що надані ОСОБА_1 докази відключення від мереж опалення не відповідають визначеній законом процедурі такого відключення, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що у відповідача окремі засоби обліку теплової енергії.

За наведених обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення пзовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги просив рішення суду першої інстанцїі залишити без змін.

Представник позивача - Лівочка М. О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача - ОСОБА_2 у судовому засіданні в режимі відеоконференції проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, вислухала доповідь головуючого судді, заслухала пояснення представників сторін, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів постачання теплової енергії до приміщення відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго», в тому числі у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, приміщення, загальною площею 414, 9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, належать ОСОБА_1 .

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно Акту огляду прихованих робіт від 04.05.2015, який складений представниками будівельно-монтажної організації ТОВ «Альтавент», замовником ( ОСОБА_1 ) та представником експлуатаційної організації КП «Печерськжитло» проведені роботи із утеплення стояка опалення житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Довідки "Дані по будинках (спорудах), опалення і гаряче постачання КП «Печерськжитло» яких здійснюється від теплових мереж постачальника станом на 01.08.2015" нежитлові приміщення №77А та 80 (літера «А»), загальною площею 414,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та які використовуються ТОВ «Сафарі Україна» і належать на праві приватної власності ОСОБА_1 не відносяться до опалювальної площі.

В Акті №408-15/58 обстеження технічного стану системи тепло споживання від 18.08.2015, який складений представниками СВП «ЕНЕРГОЗБУТ» та ПАТ «Київенерго», зазначено обставини проведення робіт з від`єднання від мереж ЦО або ГВП фізичної особи ОСОБА_1 (ТОВ «Сафарі Україна»), а саме: проведені роботи відключення від загальнобудинкової системи опалення.

12 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Київенерго» із заявою про розірвання договору на опалення нежитлових приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка була отримана ПАТ «Київенерго» 25.08.2015 за вх. №14/23549 (том 2, а. с. 187).

Згідно відомостей Актів обстеження технічного стану внутрішньобудинкової системи централізованого опалення від 25.12.2023 року ЖЕД «Печерськжитло» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» підтвердило обставини того, що на об`єкті нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 відсутні елементи внутрішньобудинкової системи централізованого опалення.

Відповідно до листа Арбітражного керуючого ПАТ «Київенерго» (АТ «К.ЕНЕРГО») Паркулаба В. Г. у відповідь на адвокатський запит №б/н від 20.02.2024, який направлений в інтересах ОСОБА_1 , за об`єктом нерухомого майна, який перебуває у власності останнього, а саме: група нежитлових приміщень №77А та 80, літера «А», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 18 серпня 2015 року припинено договір про надання послуг з централізованого теплопостачання №520158 (о/р НОМЕР_2 ). З 18.08.2015 постачання послуг централізованого теплопостачання припинено. Дебіторська та інша заборгованість ОСОБА_1 за рахунком № НОМЕР_2 перед ПАТ «Київенерго» відсутня (том 2, а. с. 183).

Отже, з наведеного слідує, що до приміщень ОСОБА_1 з 2015 року не здійснюється постачання теплової енергії від внутрішньобудинкової системи централізованого опалення, і у відповідача встановлене автономне опалення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що факт направлення позивачем пропозиції на укладення договору на теплопостачання доводить обставини перебування у сторін договірних відносин і факт постачання теплової енергії.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на Договір № про постачання теплової енергії від 15.02.2021 та Обсяг постачання теплової енергії «Абоненту» відповідно до Додатку №1 до Договору № від 15.02.2021. Щодо виникнення у ОСОБА_1 обов`язку сплати послуг постачання теплової енергії вказував, що оскільки відповідач є власником нежитлових приміщень, групи приміщень №77А та 80, літера «А», загальною площею 414,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , то йому фактично надавались послуги з постачання теплової енергії у період з лютого 2021 року по червень 2023 року. Розмір заборгованості за цей період становить 179 057,40 грн.

Отже, зі змісту позовної заяви слідує, що заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії до приміщень відповідача виникла в останнього за період з лютого 2021 року по червень 2023 року, тобто, на думку позивача, з моменту направлення пропозиції на укладення в лютому 2021 року вищевказаного договору про постачання теплової енергії.

Проте, у вимозі щодо сплати заборгованості №30/1/5/5189 від 08.05.2023, адресованої ОСОБА_1 , та яка долучена до позовної заяви, зазначено інший період, а саме з 01.10.2018 по 31.10.2021 нарахування за теплову енергію за договором № споживачу склали 179 057,40 грн (том 1, а. с. 14). Тобто, за період коли позивач ще не направив відповідачу пропозицію на укладення договору.

Крім цього, з долученої позивачем до позовної заяви копії Договору № на постачання теплової енергії від 15.02.2021 вбачається, що останній не підписаний ОСОБА_1 (том 1, а. с. 6-9).

01 березня 2021 року КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" надіслало ОСОБА_1 лист "Про укладення догоовору" з додатками, в якому повідомило про те, що за приписами чинного законодавства відпуск теплової енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Також у листі КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" просило розглянути надісланий проект договору, доповнити необхідними реквізитами та підписати його і повернути по одному підписаному примірнику на адресу Підприємства. В разі не підписання та/або неповернення договору, прпозиція Підприємства буде вважатися прийнятою в силу положень ч. 2 ст. 642 ЦК України (том 1, а. с. 5-13).

Дійсно, відповідно до пункту 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджено "Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуг з постачання теплової енергії", які набули чинності з 04.09.2019. Ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до закону (пункт 13 Правил).

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, укладення договору між постачальником теплової енергії та споживачем є їх обов`язком з метою врегулювання взаємних прав та обов`язків, забезпечення надійного та безперебійного постачання обсягів теплової енергії, відповідно до погоджених умов та законодавства.

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово вказував, що у разі відмови однієї із сторін укласти договір, за умови законодавчо встановленої обов'язковості укладення такого договору для обох сторін, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

Як вже вказувалося вище, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 підписав надісланий позивачем проект Договору № від 15.02.2021 на постачання теплової енергії, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що між сторонами такий договір укладено.

Також матеріали справи не містять доказів, що такий договір на підставі судового рішення визнано укладеним, як і не містять доказів того, що після припинення у серпні 2015 року послуг з централізованого постачання теплової енергії до приміщень відповідача було відновлено надання таких послуг та відповідно підключено приміщення ОСОБА_1 до внутрішньобудинкової системи централізованого теплопостачання.

За наведених обставин, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на те, що постачання теплової енергії відповідачу відбувається на підставі укладеного між ними договору.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується факт припинення надання відповідачу послуг з централізованого постачання теплової енергії з 2015 року, яке не відновлено позивачем і відсутні докази укладення договору між сторонами на надання таких послуг, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що наявність в матеріалах справи доказів надання послуг до будинку, в якому знаходяться приміщення відповідача, є підставою стягнення коштів. Більш того, надання позивачем послуг з постачання теплової енергії до будинку не є рівнозначним надання таких послуг безпосередньо відповідачу.

Також, оскільки законодавцем визначено обов'язковість укладення договору про надання послуг саме з постачання теплової енергії, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що відсутність договору не звільняє від оплати житлово-комунальних послуг. При цьому, такі доводи позивача свідчать про суперечливість його поведінки, оскільки в позовній заяві останній стверджував про укладення з відповідачем договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а фактично зводяться до незгоди оцінки доказів, які позивач тлумачить на власний розсуд.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності надання позивачем відповідачу послуг з постачання теплової енергії.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 березня 2025 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус