Справа № 134/2100/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 березня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

за участю: представника позивача адвоката Глушкової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні селища Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на спадщину за законом,

встановив:

28 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах та від мені якого діє адвокат Глушкова О.І., звернувся до суду із позовом до Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Городківка Тульчинського (колишнього Крижопільського) району Вінницької області помер його дід ОСОБА_2 . Після смерті якого він прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину по закону на право на земельну ділянку частку (пай) 14 червня 2000 року. Окрім того, до складу спадщини входить і зазначений житловий будинок, на який відсутні правовстановлюючі документи та який відносився до суспільної групи робочих дворів. До складу двору станом на 15.04.1991 року входили: голова двору ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 . На даний час немає в живих інших членів двору. У зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи, так як ОСОБА_2 не оформив права власності на житловий будинок за життя, нотаріусом йому відмовлено у видач свідоцтва про право на спадщину, а саме на вказаний житловий будинок, тому він змушений звернутися до суду за захистом свої прав як спадкоємця.

Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Вирішено питання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року було відкладено підготовче судове засідання та витребувано із Державного нотаріального архіву Вінницької області спадкову справу, яка заведена щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2

06.02.2025 року із Державного нотаріального архіву Вінницької області надійшла копія спадкової справи № 649/2000 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві. Разом з тим зазначила, що позивач прийняв спадщину після смерті свого діда, інших спадкоємців на даний час не має в живих.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність за наявними в справі матеріалами.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Так судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 07.09.1998 року ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Городківка помер ОСОБА_2 .

Згідно довідки № 1127 від 12.11.2024 року, виданої Городківською сільською радою Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_2 на день своєї смерті був зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Так, згідно довідки № 1012 від 08.10.2024 року Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, відповідно до погосподарської книги № 1А за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 , житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи робочих дворів. Склад двору: голова двору ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 .

Згідно копії спадкової справи № 649/2000, яка надана Державним нотаріальним архівом Вінницької області, яка заведена до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 подали ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 ; ОСОБА_6 , який був сином спадкодавця, подав до нотаріуса заяву про відмову від спадщини; ОСОБА_4 , який був сином спадкодавця, подав до нотаріуса заяву про відмову від спадщини; ОСОБА_3 , яка була дружиною для спадкодавця, подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини. 14.06.2000 року онуку спадкодавця ОСОБА_2 ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 1517.

Факт родинного споріднення (що позивач є онуком спадкодавця ОСОБА_2 ) підтверджується відомостями, які містяться в спадковій справі 649/2000 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 копіями: свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 від 17.11.1992 року, де батьком зазначено ОСОБА_4 ; свідоцтва про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_4 від 18.02.1969 року, де батьком зазначений ОСОБА_2 .

Разом з тим, відповідно до довідки № 10/01-16 від 14.01.2025 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда ОСОБА_2 , яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», право власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначається, що за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, були Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 04.11.2021 року в справі № 452/888/19 (номер провадження 61-5247св20) зазначено, що: «відповідно до статті 563 ЦК Української РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 та № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК Української РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим».

Оскільки спірний житловий будинок відносився до суспільної групи робочих дворів, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР1963 року, у тому числі за аналогією закону.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 25.10.2024 року ФОП ОСОБА_7 за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 - загальна площа будинку 46,9 кв. м, житлова площа 29,5 кв. м, до складу входять: «А» - житловий будинок, «а» - вхідний майданчик, «Б» - літня кухня, «б» - вхід у погріб, «П» - погріб, «В» сарай, «Г» - навіс, «1-3» огорожа 15 м.п.

ФОП « ОСОБА_8 » надав ОСОБА_1 висновок від 25 жовтня 2024 року № 76/24 про оцінку вартості житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , яка складає 82 448,00 гривень.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно суду належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», право власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відсутність у спадкодавця ОСОБА_2 правовстановлюючого документу на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області помер ОСОБА_2 . Судом встановлено, що ОСОБА_2 належав цілий житловий будинок АДРЕСА_1 на законних підставах та вважалася власником цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідно до чинного на той час законодавства. Свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_2 за життя не встиг отримати. Враховуючи те, що даний житловий будинок ОСОБА_2 за життя набув у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування за законом, як спадкоємцю першої черги, належить визнати право власності на вказане нерухоме майно. Як вбачається із спадкової справи позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_2 , подавши відповідну заяву до нотаріуса та отримавши свідоцтво про право на спадщину на частину спадщини. На житловий будинок оформити свої спадкові права не має можливості у зв`язку з відсутністю на нього відповідних правовстановлюючих документів, що підтверджено матеріалами цивільної справи, зокрема відмовою нотаріуса. Як вбачається із матеріалів спадкової справи інші спадкоємці відсутні (син спадкодавця ОСОБА_6 , який є спадкоємцем першої черги відмовився від спадщини, подавши відповідну заяву до нотаріуса; інші спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які теж відмовилися від прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_5 від 30.06.2023 року та серії НОМЕР_6 від 15.09.2014 відповідно), які би подали заяви про право на спадщину, чи обов`язкову частку у спадковому майні померлого ОСОБА_2 .

Оскільки відсутні інші спадкоємці, які б могли претендували спадщину, Городківська сільська рада Тульчинського району Вінницької області є належним відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно: до ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Так згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦАК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_2 , подавши до нотаріуса відповідну заяву, в інтересах якого на той час діяла мати, оскільки останній був неповнолітній.

Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права в даному випадку не існує. Оформити спадщину у нотаріуса позивач позбавлений можливості, оскільки не може надати нотаріусу оригінал документів про право власності за ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок.

Отже існує спір про право і права та інтереси позивача порушуються, з незалежних від неї причин, а тому підлягає судовому захисту.

Відповідно до Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку після смерті матері, суд беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи, а саме визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_2 .

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 83, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , право в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Городківка Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області, на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , до складу якого входить: «А» - житловий будинок (загальною площею 46, 9 кв. м., житловою площею 29, 5 кв. м.), «а» - вхідний майданчик, «Б» - літня кухня, «б» - вхід у погріб, «П» - погріб, «В» сарай, «Г» - навіс, «1-3» огорожа 15 м.п.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Городківська сільська рада Тульчинського району Вінницької області, місце знаходження: с. Городківка, вул. Благовіщенська, 51 Тульчинського району, Вінницької області, .

Повний текст рішення виготовлено 13 березня 2025 року.

Суддя