Справа № 451/1229/24
Провадження № 2/451/25/25
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

13 березня 2025 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Куцик-Трускавецької О.Б.,

секретаря судового засідання Сологуб М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Шептицької окружної прокуратури, подану в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави,-

встановив:

на розгляд Радехівського районного суду Львівської області через систему «Електронний суд» (документ сформовано 03.09.2024) надійшла позовна заява Шептицької окружної прокуратури в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог прокурор просить суд:

припинити право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0005, площею 0,2416 га, яка знаходиться на території Радехівської міської територіальної громади Шептицького району Львівської області, шляхом її конфіскації на користь держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області;

припинити право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0004, площею 0,0486 га, яка знаходиться на території Радехівської міської територіальної громади Шептицького району Львівської області, шляхом конфіскації на користь держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області;

судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивача покликається на те, зокрема, що що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 28.09.2018 приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу, громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , прийняв у спадщину земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із кадастровими номерами: - :01:001:0005, площею 0,2416 га, (свідоцтво про право на спадщину серії ННР 439606) - :01:001:0004, площею 0,0486 га (свідоцтво про право на спадщину серії ННР 439607). Вказані земельні ділянки знаходяться в с. Стоянів Червоноградського (на час прийняття спадщини Радехівського) району Львівської області. 28.09.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровано право власності на земельні ділянки: - із кадастровим номером :01:001:0005 - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239, номер відомостей про речове право 28145264; - із кадастровим номером :01:001:0004 - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239, номер відомостей про речове право 28147478.

Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, сформованих щодо вищезазначених земельних ділянок, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид цільового призначення: 01.03. Для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Львівська область, Радехівський район, село Стоянів. Відповідно до Класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок додаток 59 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 категорії земель 01.03. Для ведення особистого селянського господарства є землями сільськогосподарського призначення. Водночас, згідно відомостей про земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, країна громадянства власника ОСОБА_1 Російська Федерація.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 , будучи громадянином іноземної держави, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 28.09.2018 по даний час) не відчужив її, виникли підстави для їх конфіскації у власність держави.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Заяви та клопотання учасників справи

20.11.2024 Шептицькою окружною прокуратурою через систему «Електронний суд» подано заяву про зміну предмету позову (а.с.91-93).

Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 21.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження(а.с.85-86).

Підготовче засідання 21.11.2024 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 03.12.2024 розгляд справи призначено на 19.12.2024(а.с.109).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 19.12.2024 підготовче засідання відкладено на 14.01.2025(а.с.114).

Підготовче засідання 14.01.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 20.01.2025 підготовче засідання призначено на 06.02.2025(а.с.124).

Підготовче засідання 06.02.2025 не відбулось у зв`язку із повітряною тривогою на території Львівської області (а.с.130).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 11.02.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 04.03.2025(а.с.136).

04.03.2025, після завершення судових дебатів, судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 13.03.2025.

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 387736915 від 22.07.2024), вбачається, що державним реєстратором 28.09.2018 зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0004 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 239)(а.с.18-19).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 387736815 від 22.07.2024), вбачається, що державним реєстратором 28.09.2018 зареєстровано за за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0005 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 239)(а.с.20-21).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.09.2018, зареєстрованого в реєстрі за №1571,1570 посвідченого приватним нотаріусом Н. Комарницькою, ОСОБА_2 набув право власності земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером: :01:001:0004, загальною площею 0,0486 га, :01:001:0005, загальною площею 0,2416 га, які знаходиться на території Радехівської міської територіальної громади Червоноградського району Львівської області(а.с.22,23).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 року «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Статті 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Згідно зі статті 19 Земельного кодексу України (далі ЗК України) землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних.

Згідно зі статей 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 3, частини 4 статті 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно з частини 1 статті 39 вказаного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до пункту «е» частини 1 статті 140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно пункту «в» частини 1 стаття 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Стаття 32 Закону України «Про оренду землі» визначає: перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка передається в оренду для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду), не може містити положень про зміну його умов або припинення договору у зв`язку з переходом права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізацією юридичної особи.

Пунктом 10 частини 1 статті 346 ЦК України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини 4 статті 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа №6-92 цс 13) зазначено, що основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 «Новоселецький проти України», від 1.06.2006 «Федоренко проти України»).

З огляду на характер спірних правовідносин, пов`язаних з перебуванням у власності іноземних громадян земельних ділянок сільськогосподарського призначення, вони становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність перебування такої ділянки у власності іноземного громадянина такому суспільному інтересу не відповідає.

Згідно із п. «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

У силу частини 4 статті 145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 38, ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Щодо припинення договору оренди земельної ділянки та припинення права ПП «Західний Буг» на користування земельною ділянкою, яка є предметом спору в даній справі, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 7 частиною 2 статті 16ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення правовідношення.

Частиною 2 статті 412 ЦК України визначено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Приписами абзацу «б» статті 141 ЗК України передбачено, що підставами для припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених законом.

Абзацом «в» статті 143 ЗК України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Згідно частин 1, 2 статті 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може належати їй на праві власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Окрім того, відповідно до частини 1 статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Водночас, частиною 5 статті 148-1 ЗК України встановлено, що вимоги цієї статті поширюються на випадки переходу повноважень з розпорядження земельними ділянками державної власності від одного органу до іншого, а також при переході права власності на земельні ділянки від держави до територіальної громади і навпаки та при переході права власності на земельні ділянки від однієї територіальної громади до іншої.

Тобто, цією нормою передбачено виключний перелік підстав переходу прав на землю, серед яких конфіскація земельної ділянки за рішенням суду - не передбачена.

Окрім того, статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом, поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря, смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки, ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

Судом встановлено, що відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.07.2024, відповідач, будучи громадянином Російської Федерації, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, набув право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Радехівської міської територіальної громади Шептицького району Львівської області.

Враховуючи, що ОСОБА_2 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 28.09.2018 по даний час) не відчужив їх, наявні підстави для припинення права власності шляхом конфіскації у власність держави.

Вказане порушення вимог земельного законодавства ОСОБА_2 є триваючим, пов`язаним з безперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Бездіяльність ОСОБА_3 характеризується тим, що не відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення по цей час та їх фактична належність на праві власності іноземцю, є порушенням вимог закону.

Таким чином, обраний Шептицькою окружною прокуратурою спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме: припинення права власності громадянина російської федерації на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом їх конфіскації у власність держави відповідає вимогам законодавства.

Крім того, конфісковані земельні ділянки за рішенням суду в подальшому підлягають продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Віра Довженко проти України» від 15.01.2019 категорично ствердив, що «на момент обставин справи у національному законодавстві не існувало жодних положень, які б становили достатні правові підстави для оскаржуваних обмежувальних заходів» (п. 39 рішення).

Однак, у даному спорі щодо конфіскації земельних ділянок, у Земельному кодексі України існують чіткі та зрозумілі законодавчі обмеження щодо іноземців, які набули право на земельні ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі відсутності уповноваженого органу.

З викладеним корелюються й положення ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, за якими у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що ОСОБА_2 порушив визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 22, 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру отримання та використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Оскільки земля є об`єктом права власності Українського народу, тому умови щодо використання даного природного ресурсу є особливо суворими.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 826/11885/16.

Тому пред`явлення позову прокурором у такому випадку є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов Шептицької окружної прокуратури, поданий в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь державиє обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Розподіл між сторонами судових витрат

На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача у розмірі 4844,80 грн на користь позивача.

На підставі статей 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Радехівський районний суд Львівської області,

ухвалив:

позов Шептицької окружної прокуратури (місцезнаходження: 80100, вул. Св. Володимира, буд. 15, м. Шептицький, Шептицький район, Львівська область, ) подану в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (місцезнаходження: 79019, проспект Чорновола, буд. 4, м. Львів, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0005, площею 0,2416 га, яка знаходиться на території Радехівської міської територіальної громади Шептицького району Львівської області, шляхом її конфіскації на користь держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області.

Припинити право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0004, площею 0,0486 га, яка знаходиться на території Радехівської міської територіальної громади Шептицького району Львівської області, шляхом конфіскації на користь держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910031, UA0000774 у ДКСУ у м. Києві, адреса: 79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19) 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 80 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддяО. Куцик-Трускавецька