КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 362/68/23

номер провадження: 22-ц/824/4990/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Щербаня Дмитра Миколайовича на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2023 року у складі судді Марчука О.Л., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Військова частина № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Військова частина № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована тим, шо з 2010 року вона виховувала і утримувала своїх онуків, яких покинула їх матір. Зазначала, що після досягнення її онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, він допомагав їй та матеріально утримував за рахунок власних доходів, оскільки вона є пенсіонером та отримує мінімальну пенсію за віком.

Вказувала, що у зв`язку із смертю ОСОБА_3 під час бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона має право на одноразову грошову допомогу, як член сім`ї загиблого. Однак Військова частина № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - НГУ) повідомила їй, що для оформлення пенсіїїй треба в судовому порядку встановити факт, що вона перебувала на його утриманні.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просилавстановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка не брала участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про її права та обов`язки, через свого представника - адвоката Щербаня Д.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити заяву ОСОБА_2 без розгляду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність доказів системності та постійності допомоги ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Вказує, що ОСОБА_2 не надала доказів, а суд не досліджував чи ОСОБА_3 дійсно надавав їй допомогу в такому обсязі, що саме ця допомога була основним джерелом її існування. Суд не встановив в чому саме полягає така допомога та в який період, а також в якому розмірі вона надавалась. Стверджує, що у період, за який суд прийшов до висновків про перебування на утриманні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ще сам потребував утримання.

Зазначає, що до 2010 року ОСОБА_3 навчався у школі міста Біла Церква та не мав самостійного заробітку, проживав разом з матір`ю ОСОБА_1 . У 2011-2012 роках ОСОБА_3 проживав разом з матір`ю за кордоном, що підтверджується відповідними згодами його батька ОСОБА_4 на виїзд за кордон. Відтак, у 2010-2021 роках ОСОБА_3 ніяким чином не міг проживати з бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , а також не міг утримувати її.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасних висновків про систематичне спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зокрема, ОСОБА_3 з 2015 року проходив спочатку навчання, а потім проходив службу в Національній академії НГУ (м. Харків). Тому він не міг проживати у період з 2010 року до 2022 рік разом з бабусею. Однак суд ці обставини не перевіряв.

Крім того, вважає недопустимим доказом акт обстеження від 27 листопада 2022 року, оскільки він складений вже після смерті ОСОБА_3 та не може підтверджувати факт його проживання разом з бабусею за попередні 12 років до смерті.

Вказує, що заявниця ОСОБА_2 не повідомила суду та не зазначила дійсної мети встановлення факту перебування на утриманні. Так, з листа НГУ від 17 жовтня 2024 року видно, що основна мета цього судового рішення - отримання одноразової грошової допомоги після загиблого ОСОБА_3 . Проте, в оскаржуваному рішенні вказано іншу мету - оформлення пенсії. Внаслідок неповідомлення суду справжньої мети встановлення факту, суд не залучив зацікавлених осіб, на права та обов`язки яких прямо вплинуло це рішення: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Зокрема, внаслідок цього рішення частка ОСОБА_1 в одноразовій грошовій допомозі після смерті ОСОБА_3 зменшилась з 1/2 (7 500 000 грн 00 коп.) до 1/3 (5 000 000 грн 00 коп). Тому вважає, що внаслідок неповідомлення суду справжньої мети судового рішення, особа, прав та обов`язків, якої стосується це рішення ( ОСОБА_1 ) не мала змоги взяти участь у справі та заявити свої докази та заперечення.

До того ж суд першої інстанції, у порушення ч.4 ст.315 ЦПК України, не врахував неможливість розгляду цієї заяви ОСОБА_2 в порядку окремого провадження, оскільки між сторонами є спір про право (щодо дійсного перебування на утриманні та щодо права заявниці ОСОБА_2 на отримання 1/3 частини одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_3 ) Тому вважає, що якби суд першої інстанції мав докази чи інформацію про справжню мету заяви, то мав би усі підстави залучити до участі у справі як зацікавлену особу ОСОБА_1 та встановити неможливість розгляду цієї справи в порядку окремого провадження з огляду на спір про право між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Жуков В.П. вказує, що з урахуванням висновків Верховного Суду про застосування норм права у подібних правовідносинах, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 через неправильне визначення кола заінтересованих осіб. ОСОБА_1 ставить під сумнів ті факти, які були встановлені та дослідженні судом першої інстанції, що загиблий ОСОБА_3 постійно надавав матеріальну допомогу своїй бабусі ОСОБА_2 , яка фактично була у нього на утриманні. При цьому, жодних доказів на спростування досліджених фактів не наведено. Вказує, що під час розгляду справи суд першої інстанції, окрім заявниці, допитав свідків: ОСОБА_6 - онука ОСОБА_2 , та рідного брата померлого ОСОБА_3 , а також сусідів заявниці й друзів покійного: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Ці свідки були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність. Вважає, що скаржником не приведено жодних аргументів чому суд першої інстанції повинен був не брати до уваги акт обстеження №729 від 27 листопада 2022 року, складений Калинівською селищною радою, Фастівського району, Київської області, тобто органом місцевого самоврядування.

Щодо строків подачі відзиву представник заявника вказує, що лише 24 лютого 2025 року він отримав копію апеляційної скарги через «WhatsApp», оскільки заявник ОСОБА_2 через свій похилий вік та хворобу не могла переслати її своєму представнику. Просить поновити строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Військова частина № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про встановлення факту її перебування на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції виходив із того, що на підставі наявних у справі письмових доказів та показів свідків судом достовірно встановлено факт перебування заявника на утриманні її онука - ОСОБА_3 .

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_2 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був рідним онуком ОСОБА_2 .

Установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 26 жовтня 2022 року (а.с. 12). Причиною смерті ОСОБА_3 були ушкодження внаслідок військових дій (а.с.13).

Листом командира Військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 від 12 грудня 2022 року № 50/28/33-1946 підтверджується, що ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Цим же листом повідомлено ОСОБА_2 , що для оформлення пенсії їй треба в судовому порядку встановити факт, що вона перебувала на утриманні ОСОБА_3 (а.с.16).

Згідно зі ст.41 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»(далі - Закон № 2232-ХІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) (в редакції на дату загибелі військовослужбовця) передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

За приписами ст.16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України протягом періоду з 24 лютого 2022 року по даний час продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Положеннями ч.1 ст.16-3 Закону № 2011-XIІ передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 п.2 ст,6 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

За положеннями ч. 6, 8, 9 статті 16-3 Закону № 2011-XIІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Обґрунтовуючи мету встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 перебувала на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявник вказувала, шо у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 під час бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона має право на одноразову грошову допомогу, як член сім`ї загиблого. Однак Військова частина № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомила заявника, що для оформлення пенсії їй треба в судовому порядку встановити факт, що вона перебувала на його утриманні.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що рідна мати померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , яка не брала участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про її права та обов`язки заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_2 , посилаючись на недоведеність вимог заяви.

Крім того, вказує, що суд не залучив зацікавлених осіб, на права та обов`язки яких прямо вплинуло це рішення: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Зокрема, внаслідок цього рішення, частка ОСОБА_1 в одноразовій грошовій допомозі після смерті ОСОБА_3 зменшилась з 1/2 (7 500 000 грн 00 коп.) до 1/3 (5 000 000 грн 00 коп.).

Тому вважає, що внаслідок неповідомлення суду справжньої мети судового рішення, особа, прав та обов`язків, якої стосується це рішення, вона не мала змоги взяти участь у справі та заявити свої докази та заперечення.

До того ж вважає, що суд першої інстанції, у порушення ч.4 ст.315 ЦПК України, не врахував неможливість розгляду цієї заяви ОСОБА_2 в порядку окремого провадження, оскільки між сторонами є спір про право щодо дійсного перебування на утриманні та щодо права заявниці ОСОБА_2 на отримання 1/3 частини одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_3 .

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

У даній справі беззаперечно встановлено, що у випадку встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 перебувала на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявниця в силу приписів Закону № 2232-ХІІ та Закону № 2011-XII матиме право на частку в одноразовій грошовій допомозі після смерті ОСОБА_3 на рівні з часткою, зокрема, його матері ОСОБА_1 та інших осіб, які мають право на частку в такій допомозі.

Тобто, встановлення цього факту впливає на права та обов`язки, зокрема, ОСОБА_1 , яка не залучена до участі у справі.

Це свідчить про існування реального, а не гіпотетичного спору про право між ОСОБА_2 таОСОБА_1 (право на частку в одноразовій грошовій допомозі після смерті ОСОБА_3 ).

Позиція заінтересованих осіб є незмінною протягом розгляду справи судами обох інстанцій. Тож встановлення факту, що ОСОБА_2 перебувала на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 за таких обставин підлягає розгляду саме у порядку позовного провадження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 591/134/22 (провадження № 61-1663св23).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак суд першої інстанції на вказані вище вимоги закону, правові висновки Верховного Суду та обставини справи, належної уваги не звернув, внаслідок чого помилково розглянув вказану справу у порядку окремого провадження.

При цьому колегія суддів не дає оцінки доводам заінтересованих осіб щодо достатності, належності та допустимості доказів, якими ОСОБА_2 доводить факт її перебування на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також протилежних доводів скаржника ОСОБА_1 , оскільки за умови наявності спору про право в даній справі, ці обставини підлягають встановленню в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Оскільки у даній справі наявний спір про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, то рішення суду підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишенню без розгляду на підставі ч.4 ст.315, п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України.

Тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Щербаня Д.М. підлягає задоволенню частково.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_2 її право на звернення до суду на загальних підставах - у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання даної апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 744 грн 30 коп. (а.с.81).

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу представника скаржника, скасовує рішення суду першої інстанції та заяву ОСОБА_2 залишає без розгляду, то сплачений скаржником розмір судового збору за подання апеляційної скарги підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 744 грн 30 коп.

Керуючись ст.ст. 315, 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щербаня Дмитра Миколайовича - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Військова частина № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_2 право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 744 грн 30 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 березня 2025 року.

Головуючий

Судді: