УХВАЛА

10 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 489/5091/23

провадження № 61-795ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз»на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 серпня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про стягнення належних звільненому працівникові сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2025 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі - АТ «ОГС «Миколаївгаз») за допомогою підсистеми «Електронний суд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 серпня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року, повний текст якої складений 18 грудня 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційне провадження не може бути відкрито з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний

пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Вказаний висновок щодо застосування аналогічних норм Господарського процесуального кодексу України викладений у постанові Верховного Суду

від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Касаційна скарга АТ «ОГС «Миколаївгаз»не відповідає зазначеним вимогам закону.

Підставою касаційного оскарження рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 серпня 2024 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року заявник визначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Водночас заявник не зазначає норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 073,60 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13 420 грн).

Рішення суду першої інстанції переглядалось в апеляційному порядку в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку у розмірі 211 900,50 грн та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1 941 883,44 грн (дві вимоги майнового характеру).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року апеляційну скаргу АТ «ОГС «Миколаївгаз» задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 серпня 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в резолютивній частині змінено.

Стягнено з АТ «ОГС «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 330 120,18 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Оскаржуване судове рішення в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі АТ «ОГС «Миколаївгаз» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з АТ «ОГС «Миколаївгаз» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 82 793,48 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Отже за подання касаційної скарги за вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку у розмірі 211 900,50 грн та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі330 120,18 грн, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 8 672,33 грн ((211 900,50+330 120,18)*1%*200%*0,8) або надати документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір за подання касаційної скарги має бути зараховано за платіжними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз»на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 серпня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко