КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/821/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року місто Київ

справа № 756/12479/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б.,Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Яценко Н.О., повний текст рішення складено 26 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2023 року позивач звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь відповідно до ст.1212 ЦК України 39200 грн. безпідставно набутих грошових коштів, судовий збір та 5000 грн. витрат пов'язаних з правничою допомогою.

В мотивування вимог посилалася на те, що 08 квітня 2022 року вона помилково перерахувала, не за тими реквізитами, що потрібно було, на банківський рахунок ОСОБА_1 №НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 39200 грн.

Вказувала, що оскільки між нею та відповідачем відсутні договірні правовідносини та відсутні домовленості щодо погодження істотних умов будь-яких цивільно-правових договорів, 09 червня 2023 року вона звернулася до ОСОБА_1 з вимогою, в якій просила повернути їй до 16 червня 2023 року зазначені вище помилково сплачені кошти в сумі 39200 грн. на відповідний банківський рахунок. Зазначену вимогу відповідач отримав, проте грошові кошти не повернув.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 39200 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн. та суму коштів витрачених на професійну правничу допомогу 5000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що судом першої інстанції було проігноровано усі заперечення відповідача, не взято до уваги жодного твердження, що позивач та відповідач мали усні договірні відносини, що кошти які були перераховані відповідачу та членам його родини, не випадково. Вказані кошти не залитися у відповідача, оскільки були перераховані в розрахунок вартості авто, замовником якого є позивач.

Вказувала, що твердження позивача, що грошові кошти були помилково перераховані, не відповідає дійсності, оскільки між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість щодо інформаційних послуг про придбання автівки та організації та контролю супроводу її з США до України.

Зазначала, що між чоловіком позивача та ОСОБА_1 є переписка з мобільного додатку Вайбер, яка свідчить про те, що дійсно були договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо надання послуг з вибору, покупки, оформлення та доставки авто з США. Також обговорення та сам факт переведення коштів на рахунок ОСОБА_1 .

Посилалася на те, що пояснення були надіслані з додатками до суду першої інстанції, однак судом вони не взялись до уваги, оскільки за твердженням суду, за порушення порядку направлення доказів стороні.

Вказувала, що судом не взято до уваги, що положення ч.9 ст.83 ЦПК України.

08 травня 2024 року від представника позивача до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2022 року ОСОБА_3 здійснила перерахування грошових коштів в сумі 39200 грн. за наступними реквізитами: отримувач: ОСОБА_1 , призначення платежу - переказ особистих коштів, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 08 квітня 2022 року (а.с.10).

09 червня 2023 року позивач звернулася до ОСОБА_1 з вимогою повернути їй помилково сплачені на його рахунок грошові кошти у розмірі 39200 грн.

Вказану вимогу відповідач отримав 15 червня 2023 року, однак грошові кошти не повернув, будь-якої відповіді не надав.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом вказувала на те, що між нею та відповідачем відсутні договірні правовідносини та відсутні домовленості щодо погодження істотних умов будь-яких цивільно-правових договорів, а тому відповідач грошові кошти у розмірі 39200 грн. набув безпідставно.

Відповідач, заперечуючи проти позову надав до суду першої інстанції пояснення, в яких вказував на те, що між ним та позивачем була досягнута усна домовленість щодо інформаційних послуг стосовно придбання автівки та організації контролю супроводу її з США до України. Посилався на те, що між чоловіком позивача та ним є переписка з мобільного додатку вайбер, яка свідчить про те, що дійсно були договірні відносини між ним та ОСОБА_3 щодо надання послуг з вибору, покупки, оформлення та доставки автомобіля з США. Зазначав, що з початком повномасштабного вторгнення, доставка авто з США, стала не можлива через закриття портів на території України. Тому авто було направлено до іншого порту Литви. Вказував, що переписка свідчить, що позивач та її чоловік погодився, що грошові кошти переведені йому та членам його родини, для проплати залишку за автомобіль і в жодному разі не є помилково переведеними, а тим паче безпідставно отриманими.

На підтвердження своїх заперечень, стороною відповідача до пояснень були надані: скріншот переписки, копія квитанції оплати авто від імені ОСОБА_3 , копія ухвали про відкриття провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (сестри ОСОБА_1 ) про стягнення безпідставно отриманих коштів та інші файли.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залишено без розгляду документи додані до додаткових пояснень відповідача, оскільки не надано доказів їх надсилання стороні позивача.

До апеляційної скарги, представником відповідача на підтвердження своїх доводів було долучено: скріншоти переписки, копію квитанції оплати від імені ОСОБА_3 , копію ухвали про відкриття провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (сестри ОСОБА_1 ) про стягнення безпідставно отриманих коштів та зазначено, що суд першої інстанції у порушення ч.9 ст.83 ЦПК України безпідставно не взяв до уваги докази надані стороною відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з частиною 9 статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Аналіз змісту частини 9 статті 83 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що сторона звільняється від обов`язку направлення документів/доказів іншим учасника справи у разі подання таких доказів в електронній формі.

Установлено, що пояснення відповідача з додатками було подана до суду першої інстанції 09 лютого 2024 року в електронній формі через систему «Електронний суд», відтак стороною відповідача був дотриманий порядок подання доказів та вказані докази були наявні у позивача.

З огляду на зазначене, колегія суддів ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання від 18 лютого 2025 року постановила приєднати до матеріалів справи докази, які подані з апеляційною скаргою відповідача та надати їм оцінку при винесенні постанови.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, якщо на виконання юридично ще неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України).

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов'язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов'язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Результат аналізу ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов'язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, вони не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існували договірні зобов'язання з погодженням істотних умов, на виконання умов яких би позивач мала перерахувати на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 39200 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача зазначив, що як пояснювала йому ОСОБА_3 , вона не знайома з відповідачем та кошти були нею перераховані помилково.

Представник відповідача вказувала на те, що між чоловіком позивача та ОСОБА_1 є переписка з мобільного додатку вайбер, яка свідчить про те, що дійсно були договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо надання послуг з вибору, покупки, оформлення та доставки авто з США.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги надані стороною відповідача скріншоти переписки з мобільного додатку вайбер, оскільки з них неможливо встановити між ким відбувалася вказана переписка, тобто ідентифікувати осіб переписки.

Щодо посилання сторони відповідача на копію квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оплати транспортного засобу від імені ОСОБА_3 , колегія суддів зазначає, що з вказаної квитанції вбачається, що платником 2993 доларів США на придбання автомобіля зазначено ОСОБА_3 .

Разом з тим, з квитанції не вбачається, що між сторонами існували договірні відносити і позивачем кошти були перераховані на їх виконання.

Оскільки між позивачем та відповідачем не існує договірних зобов`язань, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що грошові кошти, які були перераховані на рахунок ОСОБА_1 у розмірі 39200 грн. підлягають поверненню ОСОБА_3 на підставі ст.1212 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: