Справа № 939/3422/24
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за оплату житлово-комунальних послуг та витрат на управління, утримання і збереження спільного будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 12 березня 1977 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 17 жовтня 2011 року шлюб між ними було розірвано. Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14 листопада 2014 року між ним (позивачем) та відповідачкою було визнано мирову угоду, за якою за ними визнається право особистої власності по частині кожному домоволодіння АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0105, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1602 га. Після укладення та визнання судом мирової угоди вони з відповідачкою відновили подружні стосунки і 21 листопада 2014 року повторно зареєстрували шлюб. Однак, з відповідачкою подружнє життя так і не склалося і останній рік вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідачка у будинку не проживає і не оплачує комунальні послуги, не забезпечує належне утримання, збереження, технічне переоснащення житлового будинку.

За період з березня по грудень 2024 року ним (позивачем) було сплачено за комунальні послуги: за постачання електричної енергії 7601,90 грн., за розподіл природного газу 662 грн., за спожитий газ 3963,10 грн., всього 12 227 грн. Крім того, придбав твердопаливний котел 4000 грн., новий водяний насос 2741 грн., для встановлення твердопаливного котла, було заплачено спеціалісту 1000 грн., на наступний опалювальний сезон придбав 10 м.куб. обрізків пиломатеріалів 1000 грн., для їх порізки та порубки наймав спеціаліста 3000 грн., для ремонту бензопилки купував два ланцюги та мастило 840 грн., бензин 500 грн., придбав бензопилу 3500 грн., бензин для генератора 4013,98 грн.

Тому просив стягнути з відповідачки на свою користь витрати по оплаті комунальних послуг в сумі 4186 грн. та витрати на утримання та збереження спільного будинку в сумі 12312 грн., а всього 16 498 грн.

Ухвалою суду від 27 січня 2025 року було відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву на позов.

04 лютого 2025 року до суду від представника відповідачки ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, в якому вона зазначила, що між позивачем та відповідачкою будь-яких договорів щодо користування будинком, зокрема, з приводу оплати комунальних послуг, не укладалось та домовленості не досягнуто, купівля дров, бензину, ремонту бензопили та купівля нової бензопили, і т.д., відповідачка цими послугами не користувалась, і ці витрати не можуть входити до перелічених в ст. 360 ЦК України на управління, утримання та збереження спільного нерухомого майна. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачка проживала та користувалась житлово-комунальними послугами у період з березня по грудень 2024 року та навпаки, позивач надав акт обстеження умов проживання від 01.11.2024 року, в якому зазначено, що саме позивач проживав і користувався житлово-комунальними послугами для задоволення своїх потреб, тому вимоги позовної заяви є такими, що не підлягають задоволенню.

20 лютого 2025 року до суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що позивачкою та її представником повністю ігноруються вимоги статтей 317,319,322,360 ЦК України, на які вони самі посилаються у відзиві, а також на вимоги зазначені у статтях 66,67,151,162, 179 ЖК України та пунктів 7,8,10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків щодо обов`язку власника незалежно від його місця проживання та місцезнаходження майна брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна (в даному випадку житлового будинку та господарських споруд, які є у спільній власності позивача та відповідачки) і не взято до уваги, що позивач просить стягнути кошти, витрачені саме ним з цією метою, а не на його власні потреби.

Судом встановлено, що ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14 листопада 2014 року, яка набрала законної сили 09 грудня 2014 року, було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на таких умовах: за ОСОБА_1 залишається на праві особистої власності частина житлового будинку АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 визнається право особистої власності на частину земельної ділянки площею 0,1602 га біля будинку АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 залишається на праві особистої власності частина земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , не заперечує проти вселення ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1 та зобовязується не чинити їй перешкод в користуванні даним будинком та надвірними будівлями біля нього в звязку з тим, що вони являються його співвласниками в рівних частках /а.с.11/.

Право власності на вказане вище нерухоме майно зареєстровано за сторонами по частці за кожним, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.12,13,14,15,16/.

З копії акта обстеження умов проживання від 01 листопада 2024 року вбачається, що в будинку по АДРЕСА_2 проживають: позивач ОСОБА_1 , житло розміщене на одноповерхового будинку, складається з чотирьох кімнат /а.с.18/.

Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь 4186 грн. у рахунок відшкодування витрат на сплату комунальних послуг і 12 312 грн. у рахунок відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності. Надав копії квитанцій про сплату за послуги з газо-, електро- постачання /а.с.19-31/, фіскальні чеки, товарні чеки /а.с.33,39,40,41/.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не будинку, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг, направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання і збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

Позивач стверджує, що відповідачка не проживає у будинку, що підтверджується актом обстеженння житлових умов /а.с.18/.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 638/5001/17 від 15 квітня 2021 року.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідачки витрат на сплату комунальних послуг не підлягає задоволенню, оскільки відповідачка не користується вказаним будинком, а оплата комунальних послуг здійснюється позивачем відповідно до кількості спожитих саме ним комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вважає, що немає підстав для стягнення з відповідачки витрат на інші послуги, оскільки належних і допустимих доказів, які підтверджують, що ці витрати пов`язані з утриманням спільного майна або пов`язані з послугами, які отримувала відповідачка у вказаний період суду не надані, то суд вважає, що в частині стягнення вказаних витрат позов також задоволенню не підлягає.

Керуючисьст.322,355,360 ЦК України, ст. 10-13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за оплату житлово-комунальних послуг та витрат на управління, утримання і збереження спільного будинку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Головуючий-суддяА.Міланіч