Справа № 553/1239/24
Провадження № 2/553/133/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.03.2025м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Москаленко В.В.

за участю секретаря судового засідання Микуці К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду м. Полтави в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Сергієнко Т.Г. звернулась до Ленінського районного суду м. Полтави із позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування, в якій просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з бабусею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідач ОСОБА_3 є матір`ю позивача та дочкою ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_4 належав житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_2 . 13.02.2015 ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинку ОСОБА_4 сталася пожежа, в якій загинув її син ОСОБА_5 , рідний брат відповідачки. Після цього дочка та онук взяли до себе

ОСОБА_4 для проживання, де вона прожила до моменту своєї смерті. Отже, єдиними спадкоємцями після її смерті є ОСОБА_3 за законом та ОСОБА_1 за заповітом, які обидва проживали зі спадкодавцем на момент її смерті, а отже прийняли спадщину. Позивач має першочергове право на спадкування після смерті бабусі, як спадкоємець за заповітом, у зв`язку з чим звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак, йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Вказує, що у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, оскільки вони були знищені під час пожежі, що унеможливлює реєстрацію права власності у позасудовому порядку, а відтак, єдиним способом захисту права позивача на отримання у власність будинку, є визнання за ним права власності на таке майно після встановлення факту постійного проживання та фактичного прийняття спадщини, з огляду на викладене звернулась до суду із вказаною позовною заявою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 17.05.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Заявою від 27.05.2024 зазначені в ухвалі недоліки були усунуті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.05.2024 справу прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.06.2024 відмовлено представнику ОСОБА_6 ОСОБА_7 у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу суду від 28.05.2024.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.06.2024 позовну заяву було залишено без руху після відкриття провадження та надано позивачу строк для усунення недоліків. Заявою від 02.07.2024 зазначені в ухвалі недоліки були усунуті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11.07.2024 продовжено розгляд справи після усунення недоліків.

07.05.2024 представником ОСОБА_6 адвокатом Фостієм В.С. було подано клопотання про залучення ОСОБА_6 до участі в справі в якості третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

02.09.2024 представником позивача надано письмові пояснення, у яких остання заперечила проти залучення в якості третьої особи ОСОБА_6 через відсутність жодних наданих доказів того, що рішення у справі може вплинути на його права або обов`язки.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави від 26.11.2024 було змінене прізвище відповідачки ОСОБА_3 на « ОСОБА_8 », витребувано у приватного нотаріуса ПМНО Якименка О.В. спадкову справу після смерті ОСОБА_4 та відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 адвоката Фостія В.С. про залучення ОСОБА_6 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 26.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Свідок ОСОБА_9 ,пояснив,що він є сусідом позивача .Бабуся позивача ОСОБА_4 , після того як згорів її будинок в 2107 році проживала разом з позивачем та відповідачкою в АДРЕСА_1 .З будинку свідка видно будинок позивача, він часто бачив бабусю у дворі .Інколи вона приходила до них у гості,Після смерті її поховали позивач та відповідачка.

Свідок ОСОБА_10 ,кума відповідачки пояснила в судовому засіданні ,що після пожежі в 2017 році дочка та онук забрали ОСОБА_4 до себе в будинок за адресою: АДРЕСА_1 ,де вона проживала до смерті .Свідку це відомо достеменно, оскільки вона приходила до них в гості, бачила бабусю,спілкувалася з нею.

Заслухавши пояснення сторін,свідків,дослідивши матеріали справи ,суд зазначає таке..

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серїі НОМЕР_1 (а.с. 24).

Померла була матір`ю ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про народження (а.с. 28).

ОСОБА_11 є матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 27).

Отже, померла ОСОБА_4 є бабусею ОСОБА_1 .

13.02.2015 ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 31).

Відповідно до листа ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 31.01.2024 №855 за ОСОБА_4 існує реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.02.1992 №1-478 (а.с. 25, 34).

Також, відповідно до листа ПП ПБТІ «Інветаризатор» від 31.01.2024 №856 та акту про пожежу від 30.11.2017, у будинку за адресою: АДРЕСА_2 30.11.2017 відбулась пожежа. Після пожежі будинок знаходиться в аварійному стані, нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, реставрація відсутні (а.с. 26, 37).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 09.02.2024 ринкова вартість об`єкта оцінки - будинку за адресою: АДРЕСА_2 становить 147053,00 грн. (а.с.10-18)

Відповідно до довідки органу самоорганізації населення «Вороніна» №398 від 21.03.2024 ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_1 в період з 2017 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею в будинку проживали : ОСОБА_1 та його мати, донька померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_12 (а.с. 29).

09.10.2023 приватний нотаріус ПМНО Якименко О.В. відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, з причини пропущеного встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 35).

З листа приватного нотаріуса ПМНО Якименко О.В. №342/01-16 від 12.12.2024 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась, з причини пропущення встановленого ст. 1270 ЦПК України шестимісячного строку для прийняття спадщини. Інші спадкоємці, окрім ОСОБА_1 з метою відкриття спадщини не звертались (а.с. 133).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2).

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 06 травня 2020 року у справі № 478/1995/18, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 . Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця отримати майно у спадок після смерті спадкодавця. Після смерті матері позивач прийняв спадщину фактично, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї.

Положеннями ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 5 ЦПК України встановлено виключне право кожної особи самостійно визначати найбільш ефективний спосіб захисту своїх прав, ніхто не вправі обмежувати будь-кого у вільному обранні способу захисту своїх прав.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не

заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд враховує, що позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у вчинені нотаріальних дій, що унеможливлює реалізацію ним своїх прав, у тому числі і на отримання свідоцтва про право на спадщину, тому її право є невизнаним і підлягає судовому захисту відповідно до ст.ст.5, 19 ЦПК України.

Крім того, суд зазначає ,що у спадкоємця ОСОБА_1 відсутній оригінал правовстановлюючого документу , який підтверджує право власності ОСОБА_4 на будинок, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 ( свідоцтва про право на спадщину від 25.02.1992 №1-478),а тому єдиним способом захисту права на спадкове майно є визнання права власності на майно за рішенням суду.

Відтак, можна зробити відповідний висновок, що вимоги позивача про визнання права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , цілком обґрунтовані нормами матеріального права, та є єдиним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на вказаний житловий будинок є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 370, 372, 1221, 1226, 1268, 1270 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 76, 81, 82, 89, 200, 209, 229, 258-259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з бабусею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку , протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Полтави,.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави В. В. Москаленко