Житомирський апеляційний суд
Справа №281/695/23 Головуючий у 1-й інст. Свинченко Г. Д.
Категорія 80 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 281/695/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Автомагістраль"про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Автомагістраль на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Свинченко Г.Д.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що до 21 липня 2022 року працював на посаді дорожнього робітника 3 розрядку дільниці. Наказом №404 від 21 липня 2022 року його звільнено з роботи на підставі статті 38 КЗпП України. В день звільнення йому не видали довідку про належні до виплати кошти та не виплатили заборгованість по заробітній платі у розмірі 58197 грн. 27 коп.

Стверджує, що такі дії порушують його трудові права та не узгоджуються з вимогами законодавства.

Також вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено вимогами статті 117 КЗпП України.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просив стягнути з Приватного підприємства « Автомагістраль» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 58197 грн. 27 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства « Автомагістраль» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у розмірі 58197 грн. 27 коп., 10000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також 100 грн. 43 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ПП « Автомагістраль», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення вимог матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10000 грн. та 100 грн. 43 коп. судових витрат й ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку у повному обсязі.

Також вважає, що рішення суду в частині стягнення з ПП «Автомагістраль» на користь держави судового збору у розмірі 3028 грн. слід змінити, зменшивши розмір судового збору до 1073 грн. 60 коп.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що у зв`язку військовою агресією рф з 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан. На засвідчення існування в державі форс-мажорних обставин Торгово-промислова палата 28 лютого 2022 року опублікувала відповідний загальнодоступний лист.

Вказує, що головний офіс ПП « Автомагістраль» та значна частина виробничих приміщень, розташованих в с. Синяк Бучанського району Київської області, упродовж часу з 25 лютого 2022 року по 3 квітня 2022 року перебували під окупацією російських загарбників. У зв`язку з цим виникли об`єктивні, реальні загрози життю та здоров`ю працівників, були пошкодженні приміщення підприємства, викрадено та знищено значну кількість транспортних засобів, устаткування, офісну оргтехніку та документи, повністю знищено сервер. Загальний розмір збитків перевищує 50000000 грн., у зв`язку з чим підприємство опинилося у вкрай скрутному фінансовому становищі й вживає заходів щодо відновлення свого функціонування. Внаслідок цих обставин працівники підприємства тривалий час не мали можливості нормально працювати та виконувати трудові обов`язки з незалежних від них причин.

Окрім того, вказує, що підприємство надало Збройним Силам України більше 10 одиниць техніки. У свою чергу, основні замовники послуг та робіт підприємства Служба автомобільних доріг у Житомирській області та Департамент регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації в односторонньому порядку розірвали існуючі договори, чим фактично позбавили ПП « Автомагістраль» можливість забезпечувати роботою понад 1000 працівників та виплачувати їм заробітну плату. На даний час заборгованість за надані підприємством послуги становить 216438511,70 грн.

Вказані обставини свідчать про наявність форс-мажорних обставин, які об`єктивно унеможливлюють належне та своєчасне виконання господарських і податкових зобов`язань, а також звільняють від відповідальності за несвоєчасну виплату працівникам заробітної плати.

Вважає, що резолютивна частина рішення є некоректною та незрозумілою, оскільки суд не зазначив про те, що кошти мають бути стягнуті з подальшим утриманням податків та обов`язкових платежів.

Також звернув увагу на те, що суд безпідставно стягнув з підприємства судовий збір у розмірі 3028 грн., адже станом на час подання позову мінімальний розмір судового збору становив 1073 грн. 60 коп.

Наголошує на тому, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку пред`явлена поза межами строку позовної давності, встановленого статтею 233 КЗпП України, адже позивач був звільнений 21 липня 2022 року й тримісячний строк для звернення до суду з даною вимогою закінчився 21 жовтня 2022 року. Проте з позовом він звернувся лише у листопаді 2023 року.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 обіймав посаду дорожнього робітника 3 розряду. Наказом №404 від 21 липня 2022 року його звільнено з роботи на підставі статті 38 КЗпП України.

Заборгованість позивача по заробітній платі становить 58197 грн. 27 коп.

Вказані кошти не були виплачені йому у день звільнення.

Обгрунтовуючи невиплату коштів, належних позивачеві при звільненні, відповідач посилався на ту обставину, що головний офіс підприємства, його територія та значна частина виробничих приміщень розташована на території Вишгородського району Київської області. Вказана територія перебувала під окупацією російських загарбників, які зруйнували приміщення, знищили, а також викрали оргтехніку, транспорті засоби, обладнання та устаткування.

На підтвердження даної обставини суду надано протокол огляду місця події та протокол допиту свідка, складені старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України 14 квітня 2022 року, які свідчать про те, що на території підприємства, за адресою: с. Синяк Вишгородського району Київської області, в період з 27 лютого 2022 року по 3 квітня 2022 року, базувалися війська російської федерації. Окупантами пошкоджено усі двері приміщень підприємства, меблі, комп`ютерну техніку, відсутня документація, а також викрадено комп`ютерну техніку, ноутбуки, копіювальну техніку. У приміщеннях розкидані речі, сміття та бруд.

Окрім того, відповідачем надано лист директора ПП « Автомагістраль» від 28 квітня 2022 року, адресований міністрові інфраструктури України, про те, що частина виконаних підприємством робіт та наданих послуг не прийнята замовниками та не оплачена. Зокрема, керівництво Служби автомобільних доріг у Житомирській області не приймає роботи на загальну суму 41840297,66 грн.. Загальна сума боргу Служби автомобільних робіт у Житомирській області становить 216438511,70 грн. Заборгованість Служби автомобільних робіт у Київській області становить 108100000 грн. Отже, підприємство перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволенні.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України « Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом ( в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У частині 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України « Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Згідно зі статтею 10 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок введення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору ( контракту, угоди тощо ), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, атаки тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №905/857/10 зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.

Вказане свідчить про те, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили ( форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання ( неналежне виконання) зобов`язань,- це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні».

Водночас, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили ( форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема, висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо ( статті 82 ЦПК України).

Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням встановлених обставин справи та наявних доказів. Роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу, які належать йому при звільненні, у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили ( форс-мажорні обставини)- це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежно від її волевиявлення і контролю. Такі обставини є непереборними навіть за умови застосування усіх можливих та адекватних заходів, спрямованих на їх запобігання.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на ту обставину, що на території, на якій розташований головний офіс ПП «Автомагістраль» та значна частина виробничих приміщень, велися бойові дії й ця територія перебувала під окупацією військ російської федерації.

Ведення бойових дій та окупація військами рф частини території Київської області протягом періоду з 24 лютого 2022 року по квітень 2022 року є загальновідомим фактом. Однак, територія, на якій розташовані приміщення відповідача, звільнено на початку квітня 2022 року. Отже, ПП «Автомагістраль» відновило свою роботу одразу після звільнення цих територій. Належних та допустмих доказів того, що підприємство не мало можливості відновити роботу одразу після звільнення території, суду не надано. Сертифікат Торгово-промислової палати України ( уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат), як це передбачено чинним законодавством України, та який був би підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати, суду також не надано.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. ( частина 1 статті 117 КЗпП України).

Оскільки відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то, відповідно, він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Оскільки нарахування податків на інших обов`язкових платежів є обов`язком роботодавця, суд першої інстанції правомірно зазначив в мотивувальній частині рішення про те, що сума середнього заробітку визначена без врахування податків та обов`язкових платежів. Відсутність такої інформації в резолютивній частині рішення не є підставою для його скасування чи зміни.

Згідно зі статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу ( розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належали працівникові при звільненні,- у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

При вирішенні спору суд першої інстанції вірно виходив з того, що довідка про нараховані позивачеві суми датована 30 жовтня 2023 року. Отже, звернувшись до суду з даним позовом 21 листопада 2023 року, позивач дотримався передбаченого статтею 233 КЗпП України строку.

Метою законодавчого врегулювання відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права на своєчасне отримання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Втім, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас, у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних та несправедливих наслідків.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою, чи трудовим договором; період затримки ( прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд першої інстанції, врахувавши вказану правову позицію, дійшов вірного висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню 10000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Що стосується розподілу судових витрат, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд помилився при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави, помилкового зазначивши суму 3028 грн., оскільки на час пред`явлення позову мінімальний розмір судового збору за подання позовної вимоги майнового характеру становив 1073 грн. 60 коп. Саме така сума й підлягає стягненню з ПП « Автомагістраль» на користь держави.

Таким чином, рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, зменшивши розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави, із 3028 грн. до 1073 грн. 60 коп.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Автомагістраль» задовольнити частково.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2024 року в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір судового збору, який підлягає стягненню з Приватного підприємства «Автомагістраль» на користь держави із 3028 грн. до 1073 грн. 60 коп.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: