Справа № 131/48/25
Провадження № 22-ц/801/617/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Марчук В. І.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокуСправа № 131/48/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сало Т. Б.,

учасники справи:

заявниця (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Діденко Наталією Петрівною, на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року, постановлену у складі судді Марчук В. І. в м. Іллінці, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в :

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Іллінецького районного суду Вінницької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути в дохід держави судовий збір.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу.

Мотивами прийнятої ухвали є те, що пунктами 4-5 ч. 1 статті 161 ЦПК України наведено вичерпний перелік підстав, за якими може бути виданий судовий наказ, однак ОСОБА_1 просить видати судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 (однієї чверті) всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 161 ЦПК України, оскільки можливість видачі судового наказу із зазначенням не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину тільки тоді, коли ставиться вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Діденко Н. П., 30 січня 2025 року через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції розглядаючи питання видачі судового наказу, припустився надмірного формалізму, адже розмір аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку це гарантований законом розмір.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до апеляційного суду не надходив.

Апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові), зазначена в пункті 1 частини 1 статті 353 ЦПК України, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина 2 статті 369 ЦПК України).

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця ОСОБА_1 просить видати судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 (однієї чверті) всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не відповідає вимогам ч.1 ст.161 ЦПК України позбавляє суд можливості видати судовий наказ.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Частиною п`ятою статті 183 СК України передбачено право батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до частин першої та другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 4 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Пунктом 5 даної норми також передбачена можливість видачі судового наказу у разі заявлення вимоги про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Як вбачається із змісту заяви про видачу судового наказу свідчить про те, що ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Даною нормою також встановлено, що мінімальний ґарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, незалежно від способу стягнення коштів на утримання дитини, розмір присуджених до сплати аліментів не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, дане положення закону є безспірною, встановленою державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого виду судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання. Мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у зазначеному розмірі є законним обов`язком платника аліментів, незалежно від того, у позовному чи в наказному провадженні розглянуті вимоги про стягнення аліментів.

Таким чином, апеляційний суд виснує, що суд першої інстанції без достатніх правових підстав відмовив у видачі судового наказу ОСОБА_1 .

Відтак, ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року слід скасувати як таку, що перешкоджає подальшому розгляду у справі, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (пункт 4 частини 1 статті 379 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Діденко Наталією Петрівною, задовольнити.

Ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало