ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року

м. Харків

справа № 610/1358/24

провадження № 22ц/818/686/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 18 вересня 2024 року в складі судді Тімонової В.М.

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» про стягнення заборгованості та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки, площею 11,3720 га, кадастровий номер :05:000:0154, яка розташована на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області.

07 квітня 2014 року між ним, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест», як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 11,3720 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, кадастровий номер :05:000:0154.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінки земельної ділянки становить 44 915,10 грн, та з врахуванням коефіцієнта індексації 3,2 та 1,756 за 2014 рік, становить 252 386,93 грн (п. 2.3 договору оренди).

Орендна плата визначається у розмірі 3 % від нормативної оцінки земельної ділянки, на момент укладення договору щорічний розмір орендної плати становить 7571,61 грн за повний рік. Договір укладено на 5 років з моменту набрання ним чинності.

Згідно з п. 4.5 договору оренди, форма розрахунку за договором: грошова, натуральна та/або відробіткова, в тому числі поєднання різних форм орендної плати, окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру орендної плати, визначеної згідно з п. 4.1. цієї статті договору, шляхом надання орендодавцем до 01 серпня року письмової заяви на ім`я орендаря. Сільськогосподарська продукція та послуги відпускаються орендарем в рахунок орендної плати за ринковими цінами, затвердженими орендарем. Якщо до 30 жовтня сторони не погодили форму виплати орендної плати вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися в грошовій формі.

Відповідно до п. 4.7 договору оренди, орендна плата виплачується щорічно в строк до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

14 жовтня 2014 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди, відповідно до умов якої договір укладено оренди на 20 років з моменту набрання ним чинності; орендна плата визначається у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, застосувати збільшену ставку орендної плати за весь 2014 рік; на момент укладення Договору щорічний розмір орендної плати становить 12 619,35 грн за повний рік.

Зазначив, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором оренди зі сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки, який зобов`язаний був сплатити на його користь орендну плату за 2022 рік з урахуванням щорічної індексації у розмірі 42 045,41 грн та орендну плату за 2023 рік з урахуванням щорічної індексації у розмірі 38 397,27 грн.

Таким чином, станом на дату складання позовної заяви, у відповідача перед ним існує заборгованість за договором оренди зі сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки у розмірі 80 442,68 грн.

Вважала, що відповідачем істотно порушено умови договору оренди, а саме відповідачем у визначені договором оренди строки не сплачено на його користь оренду плату за 2022 та 2023 роки, що є підставою для розірвання договору оренди за рішенням суду.

Просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року зі сплати орендної плати у розмірі 80 442,68 грн; розірвати договір оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року (з врахуванням додаткової угоди від 14 жовтня 2014 року до договору оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року), укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест», на земельну ділянку площею 11,3720 га, кадастровий номер :05:000:0154; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 18 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року (з урахуванням додаткової угоди від 14 жовтня 2014 року), зі сплати орендної плати у розмірі 32 953,17 грн; розірвано договір оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року, з урахуванням додаткової угоди від 14 жовтня 2014 року, укладеними між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест», на земельну ділянку, площею 11,3720 га, кадастровий номер :05:000:0154; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1707,36 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3277,18 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, в якому відмовити у розірванні договору оренди земельної ділянки та зменшити розмір стягнення суми заборгованості зі сплати орендної плати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що протягом періоду тимчасової окупації, орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Більш того, наслідком активних бойових дій та окупації є забруднення полів та інших територій вибухонебезпечними предметами. Оскільки земельна ділянка, що орендується, знаходиться на території с. Яковенкове, яке з 28 лютого 2022 року було окупованим, а з 11 вересня 2022 року є територією можливих бойових дій, вона не могла використовуватися одразу після деокупації у зв`язку з її забрудненням вибухонебезпечними предметами, а тому відповідач не мав вільного безпечного доступу до об`єкту оренди. Зазначив, що не проведення сівби у визначені терміни унеможливлює подальше використання земельної ділянки за цільовим призначенням до наступної посівної кампанії та отримання орендарем доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Отже, не маючи об`єктивної можливості провести весняну чи осінню посівну кампанію у 2022 році, орендар фактично залишився без доходу та не міг використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням протягом всього періоду до наступної (в 2023 році) посівної кампанії. Таким чином, відповідач звільняється від сплати орендної плати, не тільки за період тимчасової окупації, а за весь 2022 рік до наступної посівної кампанії. Вважав, що прострочення сплати орендної плати не можна вважати порушенням зобов`язання, що мало місце з вини орендаря, а тому до такого орендаря не можна застосовувати заходи відповідальності, передбачені ст.611 ЦК України, серед яких і припинення зобов`язання внаслідок його розірвання. Посилався на те, що неможливе проведення одночасної індексації орендної плати та індексації нормативної грошової оцінки землі, у випадку, коли сторони передбачили щорічну індексацію нормативної грошової оцінки землі. Згідно з положенням додаткової угоди орендна плата встановлена в розмірі 5% від проіндексованої нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому індексація орендної плати на підставі ст.21 ЗУ «Про оренду землі», як було здійснено позивачем під час розрахунку заборгованості відповідача, не проводиться.

02 грудня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилався на те, що основним видом господарської діяльності відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Отже, такий вид господарської діяльності не передбачає постійне користування земельною ділянкою, оскільки є сезонним. В силу положень, зокрема Закону України «Про оренду землі», користування орендованою земельною ділянкою лише протягом частини певного періоду також є її використанням, що тягне за собою обов`язок зі сплати орендної плати. Оскільки знову ж таки, сільськогосподарське виробництво (вирощування зернових, зернобобових та олійних культур) є сезонним видом господарювання і використання спірної земельної ділянки відбувається не постійно, кожного дня, а лише з певною періодичністю. З огляду на вищезазначене можна дійти висновку, що користування земельної ділянкою відбувається навіть тоді, коли фактично відповідач нею не користується в прямому сенсі. Будь-яких доказів, які б підтверджували те, що орендована земельна ділянка дійсно в 2021 році не була засіяна відповідачем озимою пшеницею або у 2022 році ярими культурами та надалі після 11.09.2022 не відбувалося збирання врожаю внаслідок такої сівби, відповідачем не надавалося. Вказав, що не оброблення відповідачем орендованої земельної ділянки у зазначені періоди або протягом іншого значного проміжку часу сприяє посиленню її родючості зі всіма наслідками, такими як отримання більшого врожаю та, відповідно, доходу відповідача. Відтак, не оброблення орендованої земельної ділянки у період з 28.02.2022 по 11.09.2022 або, навіть, протягом одного року або більше в межах строку дії договору оренди не може звільняти відповідача від сплати орендної плати та відповідальності за договором оренди. Також, відповідачем не надавалося будь-яких доказів, які б підтверджували те, що, як стверджує відповідач, він фактично залишився без доходу, на весь період до збору врожаю після наступної (в 2023-му році) посівної кампанії. Таким чином, оренда плата за договором оренди за 2022 та 2023 роки повинна була бути сплачена та стягнута незалежно від того, отримував відповідач дохід, чи ні. Наданий відповідачем лист ГУ ДСНС України у Харківській області від 02.09.2024 не підтверджує дійсного забруднення орендованої земельної ділянки вибухонебезпечними предметами. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували забруднення орендованої земельної ділянки вибухонебезпечними предметами та неможливість відповідача користуватися цієї земельною ділянкою у зв`язку з цим. Будь-яких доказів, які б підтверджували намір проводити дії пов`язані з очищенням начебто забрудненої вибухонебезпечними предметами орендованої ним земельної ділянки, відповідачем не надано. Відповідач, посилаючись на Лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 та Рішення Харківської обласної ради від 14.02.2023 №502-VIII, ніяким чином не обґрунтовує як саме вказані обставини вплинули на не виконання ним свого обов`язку зі сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки. Зазначив, що в договорі оренди відсутні умови, які б передбачали, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахуванням індексів інфляції, а отже обчислення розміру орендної плати за договором оренди здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Таким чином, обчислення розміру орендної плати за договором оренди повинно здійснюватися і з урахуванням індексів інфляції і з урахуванням коефіцієнтів індексації НГО земельної ділянки за договором оренди.

05 грудня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» подав до суду апеляційної інстанції відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що неможливість проведення сівби у чітко визначений період посівної кампанії унеможливлює подальше використання об`єкта оренди за цільовим призначенням. Тобто певні роботи з використання земельної ділянки проводиться виключно у визначені місяці. Не проведення таких робіт у відведені для цього строки матиме наслідком повне зупинення сільськогосподарського циклу, можливість розпочати який настане тільки у наступному році. Вказав, що саме об`єктивна неможливість відповідача провести посівну кампанію не дозволило у подальшому використовувати спірну земельну ділянку до наступної у 2023 році весняної посівної кампанії, що починається у березні, а тому звільняє його від обов`язку зі сплати орендної плати. Посилався на те, що відповідач, за відсутності своєї вини та здатності передбачити наслідки повномасштабної військової агресії, пропустив дати початку проведення посівної кампанії, не міг здійснювати оброблення земельної ділянки, а тому був позбавлений можливості використовувати її за своїм цільовим призначенням. Дії відповідача аж ніяк не направлені на уникнення правових наслідків пов`язаних із порушенням зобов`язань, як вважає позивач. Напроти, відповідач бажає зберегти ділові відносини між сторонами, адже невиконання обов`язків зі сплати орендної плати зумовлене насамперед повномасштабною військовою агресією, а не умислом відповідача. У випадку домовленості сторін про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки землі, індексація орендної плати не здійснюється, зважаючи на її природу.

10 березня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив доводи позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач систематично порушував умови договору щодо сплати орендної плати, що є підставою для розірвання спірного договору оренди та стягнення з відповідача орендної плати за 2022-2023 роки у визначеному судом розмірі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії І-ХР № 100162, виданого 09 вересня 2002 року Яковенківською сільською радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 502, належить земельна ділянка площею 12,0120 га (11,3720 ріллі та 0,6400 кормових угідь) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Яковенківської сільської ради, кадастровий номер :05:000:0154 (а.с.13-14).

07 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку загальною площею 11,3720 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, кадастровий номер :05:000:0154. Договір укладено на 5 років з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 44 915,10 грн, з врахуванням коефіцієнта індексації 3,200 та 1,756 за 2014 рік становить 252 386,93 грн (п.2.3 договору).

Згідно з пунктом 4 договору орендна плата визначається у розмірі 3% він нормативної оцінки земельної ділянки, уточненої на коефіцієнт індексації за звітній рік, який офіційно визначається згідно постанови КМУ від 12 травня 2000 року № 783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель». Орендар нараховує, утримує та сплачує до бюджету податок з доходів фізичних осіб від суми орендної плати за її рахунок, використовуючи ставку податку, яка діє на момент виплати орендної плати. На момент укладення договору щорічний розмір орендної плати становить 7571,61 грн за повний рік. В подальшому при зміні вказаної суми орендної плати в зв`язку з уточненням нормативної оцінки земельної ділянки на коефіцієнт індексації, сума орендної плати фіксується у облікових бухгалтерських програмах та первинних документах. Орендна плата виплачується орендарем у грошовій формі, якщо сторони не домовляться про її виплату в натуральній формі визначеною кількістю сільськогосподарської продукції: пшеницею, ячменем, соняшником та/або іншими видами продукції, або у відбірковій формі в порядку, визначеному п.4.5 цього договору. Форма розрахунку за договором: грошова, натуральна та/або відробіткова, в тому числі поєднання різних форм орендної плати, окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру орендної плати, визначеної згідно п.4.1 даної статті договору, шляхом подання орендодавцем до 01 серпня року письмової заяви на ім`я орендаря. Сільськогосподарська продукція та послуги відпускаються орендарем в рахунок орендної плати за ринковими цінами, затвердженими орендарем. Якщо до 30 жовтня сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися в грошовій формі.

Орендна плата виплачується щорічно в строк до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Орендар, за погодженням з орендодавцем може перенести термін виплати орендної плати. Виплата орендної плати у грошовій формі оформлюється сторонами видатковими касовими ордерами (якщо оплата здійснюється в готівковій формі) або платіжними дорученнями (якщо оплата здійснюється у безготівковій формі).

Розмір орендної плати переглядається та/або індексується не частіше одного разу на рік, якщо сторони не домовляться про інше, у разі: уточнення нормативної вартості земельної ділянки на коефіцієнт індексації; зміни умов господарювання, передбачених договором; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено відповідними документами; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 11.4 договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом або цим договором; в односторонньому порядку за заявою орендаря за умови письмового попередження орендодавця про розірвання договору не менше як за 30 днів до моменту такого розірвання (а.с.20-21).

23 серпня 2014 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» зареєстровано право оренди на підставі укладеного договору оренди (а.с.16).

14 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, який зареєстровано 20.08.2014 за № 6778075, відповідно до умов якої сторони внесли наступні зміни: договір укладено на 20 років з моменту набрання ним чинності; орендна плата визначається у розмірі 5% від нормативної оцінки земельної ділянки, уточненої на коефіцієнт індексації за звітній рік, який офіційно визначається згідно постанови КМУ від 12.05.2000 № 783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель». Застосувати збільшено ставку орендної плати за весь 2014 рік. На момент укладення договору щорічний розмір орендної плати становить 12 619,35 грн за повний рік (а.с.22).

04 листопада 2014 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» зареєстровано право оренди на підставі укладеної додаткової угоди (а.с.16 зворот).

З копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо ОСОБА_1 від 22 травня 2024 року вбачається, що відповідач не сплачував позивачу орендну плату за земельну ділянку у 2022-2023 роках (а.с.34-35).

ОСОБА_1 надано детальний розрахунок заборгованості по орендній платі, який становить за 2022 рік 42 045,42 грн, за 2023 рік 38 397,27 грн, а всього 80 442,68 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із позовом, серед іншого, ОСОБА_1 просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року (з врахуванням додаткової угоди від 14 жовтня 2014 року до договору оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року), укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест», на земельну ділянку площею 11,3720 га, кадастровий номер :05:000:0154, посилаючись на те, що відповідач систематично порушує строки сплати орендної плати за договором за 2022 та за 2023 роки, а саме взагалі не виплатив орендну плату.

Оскільки позивач мотивував позовні вимоги тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» не сплачувало орендну плату за 2022-2023 роки, тому саме відповідач повинен спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати в обумовлений в договорі термін до 31 грудня поточного року.

В свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» зазначив, що спірна земельна ділянка розташована на території с. Яковенкове Балаклійської міської територіальної громади та в період з 28 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією та в цей період орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Більш того, сільськогосподарське виробництво є сезонним видом господарства. Так, не провівши посівну компанію в 2022 році, орендар фактично залишився без доходу, на весь період до збору врожаю після наступної посівної компанії. Таким чином, орендар не допустив порушень умов договору, суб`єктивна сторона яких знаходилась б в сфері його впливу або контролю. У зв`язку з чим за відсутності вини орендаря у простроченні сплати орендної плати за 2022 рік, не можна вважати порушення строків сплати орендної плати систематичними, що виключає в даному випадку наявність підстав для розірвання договору з заявленої позивачем підставою. Вказав, що з 11 вересня 2022 року с. Яковенкове є територією можливих бойових дій, що істотно зменшує можливість орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням: проводити посівну компанію, збирати врожай.

Так, статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

В зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)).

Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, згідно з якою с. Яковенкове Балаклійської міської територіальної громади Харківської області, на території якої розташована спірна земельна ділянка, з 28 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією, а наразі належить до територій можливих бойових дій.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем доведено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, а саме існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, оскільки земельна ділянка, що розташована на території с. Яковенкове Балаклійської міської територіальної громади, в період з 28 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією, тому в 2022 році орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, в 2022 році орендар не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної інстанції щодо відсутності вини відповідача у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що за встановлених обставин прострочення сплати орендної плати за 2022 рік, не можна вважати порушення строків сплати орендної плати систематичними, оскільки відповідач був позбавлений можливості користуватись земельною ділянкою у період з 28 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року, що виключає в даному випадку наявність підстав для розірвання договору. Таким чином, підстави для задоволення вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року (з врахуванням додаткової угоди від 14 жовтня 2014 року до договору оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року), відсутні.

Що стосується вимоги про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року (з врахуванням додаткової угоди від 14 жовтня 2014 року до договору оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року), колегія суддів виходить з наступного.

Так, колегія суддів враховує, що у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 922/1658/19 зазначено, що нарахування орендної плати за спірний період із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель є безпідставним, оскільки між сторонами не укладено додаткову угоду до договору оренди щодо перерахунку орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі. Поряд з цим у вказаній постанові Верховний Суд акцентував, що індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати і обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (абзац 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Нормами статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати.

Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про оренду землі» та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися.

Договором оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року передбачено, що відповідно до витягу з технічної документації про нормативну оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 44 915,10 грн, з врахуванням коефіцієнта індексації 3,200 та 1,756 за 2014 рік становить 252 386,93 грн. Згідно з пунктом 4 договору орендна плата визначається у розмірі 3% він нормативної оцінки земельної ділянки, уточненої на коефіцієнт індексації за звітній рік. В додатковій угоді від 14 жовтня 2014 року сторони погодили, що орендна плата визначається у розмірі 5% від нормативної оцінки земельної ділянки, уточненої на коефіцієнт індексації за звітній рік.

В суді першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» зазначав, що розмір заборгованості по орендній платі за 169 днів 2022 року становить 8 757,38 грн, а за 2023 рік - 20 805,26 грн, що в загальній сумі становить 29 562,64 грн та просив зменшити розмір заборгованості до вказаної суми.

Однак, вже в апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» зазначає, що товариство звільняється від сплати орендної плати, не тільки за період тимчасової окупації, а за весь 2022 рік до наступної посівної кампанії.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовчу діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 20024 року № 15-рп/2004).

Тлумачення як статті 3 ЦК України, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого2022 року у справі № 209/3085/20).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або правовідношення. У схожій правовій ситуації Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті І.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2024 року у справі № 509/2156/19 (провадження № 61-3361св24).

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення орендної плати за 169 днів 2022 року щодо яких не заперечувало та наполягало Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест».

Проте, колегія суддів, не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо врахування індексу інфляції за 2022 рік та 2023 рік під час здійснення розрахунку, оскільки у відповідності до умов договору сторони в своїх розрахунках вже здійснили нарахування коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки, а подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися.

Таким чином, розмір орендної плати за 169 днів у 2022 року складається з щорічної орендної плати в розмірі 8757,38 грн (252 386,93 грн * 1,249 * 1,2 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 5 % / 365 * 169 = 8 757,38 грн), а за 2023 рік 20 805,26 грн (252 386,93 грн * 1,249 * 1,2 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,1 * 5 % = 20 805,26 грн), всього до сплати становить 29 562,64 грн, що і підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 .

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню із частковим задоволенням позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (в частині майнової вимоги на 36,75% та відмовлено у задоволенні немайнової вимоги), тому витрати на правничу допомогу в розмірі 2940,00 грн понесені в суді першої інстанції підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 .

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (в частині майнової вимоги на 36,75% та відмовлено у задоволенні немайнової вимоги), тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 445,12 грн підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 .

Оскільки апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» задоволено частково (відмовлено у задоволенні немайнової вимоги та в частині майнової вимоги на 63,25%), тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1619,86 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест».

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1174,74 грн (1619,86 грн 445,12 грн).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» - задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 07 квітня 2014 року зі сплати орендної плати у розмірі 29 562,64 грн.

В іншій частині позовної вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» судовий збір в розмірі 1174,74 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2940,00 грн понесені в суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова