Єдиний унікальний номер судової справи: 483/1220/21
Номер провадження 22-ц/812/474/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Михайлюком Максимом Олександровичем

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді - Шевиріної Т.Д., в приміщенні того ж суду за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Михайлюк М.О., звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 68 000 доларів США. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено частково, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення боргу та в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 1 852 320 грн, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 2014 року, який розірвано за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2020 року. Грошові кошти, що були взяті у борг, були витрачені на обладнання для медичного центру, в якому здійснювала свою діяльність ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що вказані обставини не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, ОСОБА_1 просив переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами та скасувати рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково, стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 852 320 грн.

У запереченнях на заяву, представник позивача просив відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що обставини, на які посилається представник ОСОБА_1 (укладення та розірвання шлюбу, використання отриманих від позивача коштів на придбання спільного майна тощо), були відомі заявнику під час розгляду справи, а тому вважав, що такі обставини не є нововиявленими. Заявник мав вказати на ці обставини в заявах по суті справи, що дало б змогу суду надати їм правову оцінку під час судового розгляду.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики відмовлено, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року в його не зміненій частині відповідно до постанови Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року залишено в силі.

Додатковим рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2025 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що обставину, на яку посилається представник відповідача, а саме те, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 на час розгляду справи та на час укладення договорів позики, не можна вважати нововиявленою, оскільки на час розгляду справи ця обставина була відома відповідачу.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Михайлюк М.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2020 року. За час спільного проживання були взяті у борг у ОСОБА_2 грошові кошти на відкриття бізнесу, яким займалася дружина ОСОБА_3 , а саме медичний центр, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Грошові кошти, які зазначені у даній справі отримані з метою задоволення потреб сім`ї та були їх спільним сумісним майном, а за такого зобов`язання по даним розпискам є солідарним. Судом під час розгляду справі не було залучено до участі у справі в якості співвідповідача - ОСОБА_3 , яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальним правовідносинами, тобто щодо коштів отриманих на підставі боргових розписок, а відтак незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Крім того, зазначає про розгляд справи у відсутність представника заявника, який надав заяву про відкладення розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача - адвокат Зотіков С.Є. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 68 000 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 11 804 грн судового збору.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення боргу та в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 1 852 320 грн, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада залишено без змін.

30 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення заяви та скасування вказаного рішення суду.

Між тим з таким висновком суду в повній мірі погодитися не можливо з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини першої статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Частиною другою статті 425 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

У пункті 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що за правилами статті 363 ЦПК України 2004 року судові рішення переглядаються у зв`язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив таке судове рішення, а з урахуванням вимог статті 11-1 ЦПК України 2004 року, частини п`ятої статті 21 ЦПК України 2004 року суд діє в іншому складі.

Перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судових рішень апеляційної чи касаційної інстанції, якими змінено або ухвалено нове рішення, здійснюється судом, який змінив або ухвалив нове рішення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Як встановлено, постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення боргу та в частині розподілу судових витрат, змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 1 852 320 грн. Компенсовано ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 945 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Тобто судом апеляційної інстанції було змінено рішення суду першої інстанції.

У порушення статей 423, 425, 429 ЦПК України суд, переглядаючи судове рішення суду першої інстанції, за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року, зазначені вимоги процесуального закону не врахував і не звернув уваги на те, що судом, який змінив рішення по суті спору і до компетенції якого належить здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, передбаченими пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є саме суд апеляційної інстанції, який змінив рішення місцевого суду, а не суд першої інстанції.

Отже, враховуючи вище викладене, суд першої інстанції не є тим судом до компетенції якого належить здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, передбаченими положеннями статті 423 ЦПК України

За такого, заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не підлягає розгляду Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, ухвала Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року підлягає скасуванню із закриттям провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представником позивача - адвокатом Зотіковим С.Є. заявлено про розподіл витрат на професійну правову допомогу надану ним позивачу в суді апеляційної інстанції.

До того ж, 05 березня 2025 року представником позивача - адвокатом Зотіковим С.Є. подано заяву в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката при розгляду апеляційної скарги на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року у розмірі 5000 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу витрат під час апеляційного розгляду, колегія виходить з наступного.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 754/14704/19-ц (провадження № 61-15221св20).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Таким чином суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

У наданих поясненнях до суду представник відповідача заперечував проти розміру витрат на професійну правничу допомогу. Вважав їх неспівмірними зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

На підтвердження надання правничої допомоги під час апеляційного розгляду, адвокатом Зотіковим С.Є. надано ордер Серія ВЕ №1037140 від 13 жовтня 2022 року, Договір №07/10-22 про надання професійної правничої допомоги від 07 жовтня 2022 року, Додаткову угоду №3/25 до Договору про надання професійної правничої допомоги №07/10-22 від 07 жовтня 2022 року від 17 лютого 2025 року.

Відповідно до Додаткової угоди адвокатом Зотіковим С.Є. було надано наступні види правничої допомоги: вивчення апеляційної скарги; судової практики; підготовку та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу; участь в усіх судових засіданнях в даному судовому провадженні не залежно від їх кількості та вчинення в суді всіх необхідних процесуальних дій в інтересах клієнта; вчинення інших юридичних та фактичних дій для реалізації та захисту процесуальних прав і законних інтересів Клієнта.

Гонорар адвоката за надання правничої допомоги визначається у фіксованому розмірі 5 000 грн та підлягає сплаті клієнтом в повному обсязі протягом 5 днів після винесення судом постанови за результатами розгляду апеляційної скарги або ухвали, якою буде завершене апеляційне провадження (п.1.2. Додаткової угоди).

Вирішуючи чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу під час апеляційної розгляду, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, колегія суддів враховує, що складення відзиву та додаткових пояснень не потребувало додаткового правового аналізу з боку адвоката та формування правової позиції.

За такого, дослідивши заяву про розподіл зазначених витрат та додані документи, колегія суддів вважає, що розмір заявлених представником позивача - адвокатом Зотіковим С.Є. витрат на професійну (правничу) допомогу у сумі 5 000 грн, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, витрати не є співмірними із виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, отже їх розмір є завищеним.

Враховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що витрати Кривого С.М. на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на заперечення щодо їх розміру, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача їх у розмірі 1000 грн.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 377, 381-383 ЦПК України, колегія судів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Михайлюком Максимом Олександровичем - задовольнити частково.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року - скасувати.

Провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики - закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 000 грн витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.