Провадження №: 2-ві/755/9/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку письмового провадження, без виклику сторін, заяву ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Гаврилової О.В. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича та зобов`язання вчинити дії, визнання незаконною і скасування постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувало Михайла Степановича, боржник: ОСОБА_2 , заінтересовані особи: начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєв Борис Євгенович, державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко Олександра Максимівна, -

у с т а н о в и в :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва (головуюча суддя Гаврилова О.В.) перебуває цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Гаврилової О.В. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича та зобов`язання вчинити дії, визнання незаконною і скасування постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувало Михайла Степановича, боржник: ОСОБА_2 , заінтересовані особи: начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєв Борис Євгенович, державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко Олександра Максимівна.

07.03.2025 року до суду надійшла заява скаржника ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Гаврилової О.В. від розгляду вказаної справи.

Обґрунтовуючи заяву про відвід скаржник ОСОБА_1 зазначає, що відповідна заява подається ним у зв`язку з вчиненням суддею злочинів з фальсифікації ухвал від 30.09.2024 року та від 18.02.2025 року, передбачених ст.ст. 364, 366 КК України. З цього приводу скаржник вже звернувся до НАБУ, ДБР та ВРП. В ухвалі від 30.09.2024 року зазначено про те, що скаржник оскаржує бездіяльність заступника начальника ЦМУ МЮ - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сувало М.С., що не відповідає дійсності. Зі змісту заяви про відвід також убачається, що скаржник не погоджується з мотивами судді викладеними в ухвалі від 30.09.2024 року, якою скаргу повернуто скаржнику без розгляду. В ухвалі від 18.02.2025 року суддя викривила наявні в матеріалах документи, оскільки в матеріалах справи наявні докази направлення всім учасникам справи, в тому числі директору Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Кисельову М.Є. та у скарзі чітко зазначені особи дії яких оскаржуються. Також скаржник зазначає, що його заява про відвід судді Гаврилової О.В. від 21.02.2025 року належним чином не розглянута, оскільки не надана оцінка доказам про фальсифікацію ухвал і ухвалою судді Коваленко І.В. від 25.02.2025 року фактично приховується злочин судді Гаврилової О.В. Скаржник не погоджується з мотивами викладеними в ухвалі судді Гаврилової О.В. від 24.02.2025 року, поскільки дійсними обставинами звернення із заявою про відвід є скоєння злочину суддею Гавриловою О.В., передбаченого ст.ст. 366, 364 КК України. Вимоги ухвали від 18.02.2025 року та умови ухвали від 30.09.2024 року скаржником були виконані, але розгляд справи не відбувся. Ухвалою судді Гаврилової О.В. від 26.02.2025 року проігнороване клопотання скаржника про витребування матеріалів ВП №72211069. Також суддя Гаврилова О.В. приймала участь в розгляді скарги ОСОБА_1 у справі №755/5116/24, яка є тотожною теперішній скарзі. Поведінка судді та грубе порушення ЦПК України вказують на особисту зацікавленість судді Гаврилової О.В. у розгляді скарги. У скаржника є сумніви щодо безсторонності, неупередженості та об`єктивності судді. Суддя своєю поведінкою показує упередженість до скаржника і відповідача, тому не можу відноситись до них, як до повноправних учасників процесу.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилової О.В. від 10.03.2025 року заяву скаржника ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Гаврилової О.В. визнано необґрунтованою та передано її для вирішення у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 11.03.2025 року заяву передано на розгляд судді Марфіної Н.В.

За змістом частини восьмої статті 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Судом не встановлено підстав, що зумовлюють необхідність повідомляти учасників справи про судове засідання, а тому відповідно до вимог частини восьмої статті 40 ЦПК України розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши доводи заявленого відводу, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 34 ЦПК України цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суд зазначає, що право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя, об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року зазначено таке. (104) Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно із усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», від 24 лютого 1993 року, Series A № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії», заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). (105) Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру», заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства», п. 32, Reports 1996-III).

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

При цьому, згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

За умовами частин третьої, четвертої статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) зазначено: «стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Пряма чи побічна заінтересованість судді у результаті розгляду справи може бути підставою як для відводу, так і для самовідводу. Заінтересованість може мати юридичний або побутовий характер. Юридична заінтересованість судді має місце, якщо від результату вирішення спору у нього виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими.

Якщо заяву про відвід з цих підстав подає особа, яка бере участь у справі, підстави відводу потребують доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Досліджуючи наведені критерії оцінки в межах даної справи суд зазначає, що презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Таким чином, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року у справі №800/592/17 та від 01 жовтня 2018 року по справі №9901/673/18.

Окрім того, згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в пункті 10 Постанови від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

У частині 4 ст. 36 ЦПК України зазначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, не може бути підставою для відводу судді незгода учасника справи з процесуальними рішеннями судді чи невчинення процесуальних дій, які, на його думку, суддя повинен вчинити. В такому випадку, сторона, яка не погоджується з процесуальними рішеннями чи діями судді, не позбавлена права оскаржити їх окремо від рішення суду чи разом з рішенням суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку та строки, визначені ЦПК України. Також суд зазначає, що саме по собі скасування судом вищої інстанції процесуального рішення суду не можу бути підставою для відводу головуючому у справі судді.

Зі змісту заяви про відвід вбачається, зокрема, факт незгоди скаржника з постановленими головуючою суддею ухвалами та її процесуальними діями, однак наведене у відповідності до вимог цивільного процесуального закону не є підставою для відводу судді.

Суд, який розглядає заяву про відвід іншому судді не наділений повноваженнями надавати оцінку процесуальним рішення та процесуальним діям/бездіяльності такого судді на їх відповідність нормам процесуального та матеріального права, оскільки таке свідчитиме про втручання у здійснення суддею правосуддя.

Стосовно посилань скаржника на вчинення суддею Гавриловою О.В. кримінального правопорушення з фальсифікації процесуальних документів, слід зазначити, що виключно суд встановлений законом у кримінальному провадженні своїм вироком може визнати особу винною у вчиненні злочину, а в межах розгляду заяви про відвід, суд який розглядає заяву не має права надавати оцінку процесуальним рішенням судді, в тому числі на предмет їх фальсифікації.

Також суд зазначає, що не є підставами для відводу судді будь-які помилки та описки в процесуальних рішеннях, і якщо скаржник вважає, що суддя невірно виклав його вимоги, невірно зазначив учасників справи тощо, він не позбавлений права звернутись до суду із заявою про виправлення описки.

Щодо ухвали судді Коваленко І.В. слід зазначити, що у даному випадку суд розглядає заяву про відвід судді Гаврилової О.В., а не Коваленко І.В.

Самі по собі факти незгоди з процесуальними рішеннями та процесуальними діями судді, звернення скаржника до різних державних органів з приводу вчинення, на його думку, суддею кримінально караного діяння, не породжують підстав для відводу головуючої судді.

Належних та достовірних доказів на підтвердження особистої упередженості або заінтересованості судді Гаврилової О.В. у вирішенні скарги ОСОБА_1 суду не надано і таких доказів з матеріалів справи не вбачається.

Звісно кожен учасник судового провадження може бути незадоволений рішеннями чи діями судді, особливо коли вони ухвалені не на його користь, але це автоматично не означає, що суддя є упередженим, необ`єктивним або зацікавленим.

Зі змісту заяви про відвід та аналізу доводів, на які посилається скаржник, судом не встановлено обставин, зазначених у статті 36 ЦПК України, які б могли бути підставою для обґрунтованих сумнівів щодо неупередженості і об`єктивності судді, який розглядає справу.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого скаржником відводу судді Гаврилової О.В. від розгляду справи №755/16696/24, а тому у задоволенні заяви про відвід судді слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 36, 37, 38, 40, 259-261, 268, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Гаврилової О.В. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича та зобов`язання вчинити дії, визнання незаконною і скасування постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувало Михайла Степановича, боржник: ОСОБА_2 , заінтересовані особи: начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєв Борис Євгенович, державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко Олександра Максимівна - відмовити.

Цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича та зобов`язання вчинити дії, визнання незаконною і скасування постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувало Михайла Степановича, боржник: ОСОБА_2 , заінтересовані особи: начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєв Борис Євгенович, державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко Олександра Максимівна - передати для продовження розгляду в тому ж складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 13.03.2025 року.

Суддя -