КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/3157/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року в складі судді Захарчук С. С.,

встановив:

07.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року його було виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 333 КК України.

Перші процесуальні дії щодо збору доказів його вини було здійснено 27 та 29 березня 2012 року. Тобто під слідством та судом він знаходився з кінця березня 2012 року по грудень 2018 року. При цьому з 27 вересня 2012 року щодо нього було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що істотно обмежувало його свободу пересування і цей стан зберігався протягом дуже тривалого часу.

Головним управлінням Служби безпеки України у місті Києві та Київській області затягувався розгляд справи судом, оскільки після призначення судом експертизи тривалий час речові докази не передавалась до експертної установи для їх дослідження.

Зазначав, що протягом досудового слідства він бачив необ`єктивність та упередженість щодо нього з боку службових осіб які займалися цією справою, відчував невпевненість щодо результату її розгляду. Спричинену йому таким чином моральну шкоду, з урахуванням її тривалості, інтенсивності , характеру вчинених щодо нього незаконних дій, тривалості дії запобіжного заходу, він оцінює у 2 000 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України 2 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 118 400 грн на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач незаконно перебував під слідством та судом з 27.09.2012 по 28.11.2018, що становить 74 місяців, такими діями йому була заподіяна моральна шкода, яка полягала у душевних та психічних стражданнях , який він зазнав у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування, що призвело до зміни в організації його життя та докладанням додаткових зусиль для відновлення морального стану.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд встановив, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати - 1 600 грн, який визначено статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду (1 600 грн х 74 = 118 400 грн).

02.10.2024 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції розраховував мінімальний, на його думку, розмір шкоди, відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», але такі мінімальні розміри відшкодування моральної шкоди можуть застосовуватися, якщо немає додаткових обставин, які з одного боку, поглиблюють негативні наслідки немайнового характеру, з іншого боку, є такими, що обтяжують відповідальність відповідачів. У кримінальній справі такі обставини були.

У судовому рішенні взагалі немає аналізу характеру, тривалості, інтенсивності наслідків немайнового характеру, які було спричинено діями відповідачів, а також будь-якого обґрунтування застосування відшкодування моральної шкоди саме у мінімальному розмірі, передбаченому законом.

Вважає, що суд необґрунтовано зменшив строк перебування під слідством та судом, який обрахував починаючи з 27.09.2012 - дня застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

В даному випадку строк перебування під слідством та судом потрібно обраховувати з момент початку діяльності відповідача зі зібрання доказів щодо нього. Перші процесуальні дії відбувалися навіть до порушення кримінальної справи за КПК 1960 року, адже при цьому безпосередньо впливали на його права та обов`язки та створювали негативні наслідки майнового характеру, що є предметом розгляду у цій справі.

Також зазначив, що на час завдання йому моральної шкоди не існувало окремого розміру мінімальної заробітної плати для розрахунку виплат за рішенням суду. Застосування судом Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» до правовідносин, які існували задовго до набрання ним чинності, суперечить ч. 3 ст. 10 ЦПК України.

01.11.2024 Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просило вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення скасувати та відмовити в позові повністю.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Володарський В.Л. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представники Служби безпеки України у місті Києві та Київській області - Стельмаш Р. М. та Київської міської прокуратури - Котляр Т. М. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою старшого слідчого ОВС СВ Управління СБУ в місті Києві 21 вересня 2012 року відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 333 КК України (а.с. 23 т.1).

27 вересня 2012 року ОСОБА_1 обрано запобіжних захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 14 т.1).

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року ( справа №758/3290/13-к), залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 333 КК України, і виправдано у зв`язку з відсутністю в діянні в якому обвинувачується ОСОБА_1 , складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 333 КК України.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У справі, яка переглядається, відносно ОСОБА_1 було постановлено виправдувальний вирок, а тому він має право на отримання відшкодування шкоди згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у статті 1 цього Закону випадках.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Зазначені правові висновки також узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розмір відшкодування має визначатися із грошової суми у розмірі 1 600 грн, яка визначена Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік», оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.

Зміни до статті 13 Закону №266/94-ВР законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини визначеної будь-яким іншим законом, зокрема, Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік», отже розрахункова величина грошової суми у розмірі 1 600 грн не може бути застосована до спірних правовідносин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, що діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 квітня 2024 року - 8000 грн.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, суди першої інстанції помилково вважав, що його початком є 27.09.2012 - день застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.

Строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом слід обраховувати з 21 вересня 2012 року - дати порушення відносно ОСОБА_1 кримінальної справи до 28 листопада 2018 року - набрання виправдувальним вироком суду законної сили.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом у період з 21 вересня 2012 року до 28 листопада 2018 року, що становить 74 місяці 6 днів.

Розмір відшкодування завданої моральної шкоди становить 593 600 грн ( 8000 грн х 74 місяці = 592 000 грн ; 8 000 грн х 6 : 30 = 1 600 грн).

Апеляційний суд вважає, що вказаний розмір відшкодування, враховуючи конкретні обставини цієї справи, є достатнім для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Позивачем не надано суду доказів для застосування більшого розміру відшкодування завданої моральної шкоди, ніж мінімальний розмір, що гарантований державою.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які підлягають до застосування, а також невірно обраховано строк перебування особи під слідством та судом, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції у частині визначення розміру відшкодування завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначивши розмір відшкодування в сумі 593 600 грн.

В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року в частині визначення розміру завданої шкоди змінити.

Визначити розмір відшкодування, яке підлягає до стягнення, у сумі 593 600 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.03.2025.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук