Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/194/24
Провадження № 2/376/116/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Батовріної І.Г.

за участі секретарів судових засідань Борисевич Д.Л, Мандзюк М.С., Гіптенко Є.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Химчука В.Л.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Коваленко Ю.О.,

представника третьої особи Міністерства оборони України Овода А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім?єю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі свого представника адвоката Химчука В.Л., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім?єю.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 07.05.1989 року по 13.06.2016 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . За час спільного проживання вони придбали будинок АДРЕСА_1 , в якому позивач зареєстрована з 27.07.1986 року і по теперішній час.

Фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_5 у позивача завершилися у 2001 року, з того часу вона і ОСОБА_6 постійно проживали у будинку АДРЕСА_1 без реєстрації шлюбу однією сім?єю, були пов?язанні спільним побутом, мали взаємні права та обов?язки, вели спільне господарство.

13.10.2022 року ОСОБА_6 призваний на військову службу під час мобілізації. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 загинув у м. Бахмут Донецької області.

Позивач зазначає, що ОСОБА_6 разом з нею був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом № 24 від 19.05.2023 року про зареєстрованих у житловому будинку. Факт проживання без реєстрації шлюбу однією сім?єю також підтверджується актом № 509 від 01.02.2023 року складеним депутатом Сквирської міської ради Ільченко Ю.В.. Окрім того ОСОБА_6 у декларації про вибір лікаря зазначив довіреною особою ОСОБА_1 ..

Також позивач вказує, що вона та ОСОБА_6 регулярно здійснювали переказ грошових коштів один одному.

На підставі викладеного просила встановити факт проживання без реєстрації шлюбу однією сім?єю як чоловіка та дружина ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 19.01.2024 року позовна заява залишена без руху та надано строк п?ять днів для усунення недоліків.

19.02.2024 року представник позивача на виконання вимог ухвали від 19.01.2024 року подав позовну заяву у новій редакції.

19.02.2024 року судом на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області для визначення місця реєстрації відповідача.

18.03.2024 року на адресу суду надійшла відповідь на запит.

Ухвалою суду від 19.03.2024 року провадження у вказаній справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження.

22.05.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якій остання просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до редакції Закону № 2011-ХІІ, що діяв в редакції на момент загибелі ОСОБА_6 та Постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 не передбачає таку категорію осіб, як жінка яка проживала однією сім?єю з чоловіком без реєстрації шлюбу, для отримання одноразової грошової виплати, таким чином позивачка немає такого права а тому встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини не викликає для неї юридичних наслідків. Окрім того представник відповідача стверджує, що у позивача відсутні підстави для визнання майна ОСОБА_6 спільною сумісною власністю, оскільки вказане майно набуте ОСОБА_6 у 2014 році, тобто до липня 2016 року, а тому є його особистою приватною власністю. Також стверджує, що сповіщення № 125 про зникнення безвісти ОСОБА_6 надійшло його сину ОСОБА_2 (відповідачу по справі), а тому є обґрунтовані підстави вважати, що в автобіографії особової справи солдата ОСОБА_6 відсутня інформація, що позивач являється членом його сім?ї.

14.06.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначив, що у даній справі не вирішується спір щодо права позивача на оформлення одноразової грошової допомоги, так і визнання права власності на спільне з померлим ОСОБА_6 майном. Вказав, що правовою метою звернення до суду є підтвердження соціального статусу позивача. Також зазначає, що за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ними за спільні кошти було придбано будинок АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 20.06.2024 року клопотання представника відповідача та третіх осіб ОСОБА_7 про витребування доказів задоволено.

Ухвалою суду від 20.06.2024 року залучено до участі у справі третю особу - Міністерство оборони України.

26.07.2024 року на адресу суду від військової частини НОМЕР_1 надійшли документи на виконання ухвали від 20.06.2024 р..

02.08.2024 р. від представника Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення щодо позиву у яких зазначив, що надані позивачем докази не підтверджують факт постійного проживання із ОСОБА_6 однією сім?єю без шлюбу з липня 2016 року, виникнення між ними взаємних прав та обов?язків, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрати на придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та піклування чоловіка та жінки один про одного як членів сім?ї. Вказує, що станом на 21.04.2023, коли загинув ОСОБА_6 , законодавець наділив правом на отримання одноразової грошової допомоги лише другого з подружжя, який не одружився вдруге. Таким чином, рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу не є належною підставою визначати особу щодо якої встановлено цю обставину, як «один із подружжя, який не одружився вдруге». Вважає, що позов ОСОБА_1 є таким, що не спрямований на досягнення визначеної мети, тобто, не здатен досягти завдань цивільного судочинства шляхом ефективного захисту прав. Окрім цього, зазначив, що у зв`язку із загибеллю ОСОБА_6 , із заявами про виплату одноразової грошової допомоги зверталися: мати ОСОБА_3 , повнолітні сини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . За результатами їхнього розгляду, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних суд прийняла рішення про призначення одноразової грошової допомоги матері загиблого військовослужбовця і повернула на доопрацювання документи, подані синами. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 06.11.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та її представник просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у ньому. Окрім того вказали, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_6 з 2011 по 2023 рік у її житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ними мешкав молодший син ОСОБА_6 .. Наголосили на тому, що встановлення даного факту необхідно позивачу для отримання нею правового статусу для можливості звернення у відповідні структури, оскільки вважає, що ОСОБА_6 не загинув, а перебуває у полоні. Окрім того представник позивача заявив клопотання про розподіл судових витрат і вказав, що відповідна заява буде подана ним у строки встановлені ЦПК України.

У судовому засіданні відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у відзиву. Вказали, що позивачка лише у 2016 році офіційно розірвала шлюб з першим чоловіком. Зазначили, що придбаний у 2012 році житловий будинок є не жилим і у ньому ніхто не проживає, а земельні ділянки є особистою приватною власністю ОСОБА_6 .. Вказали, що позивачка проживала разом з ОСОБА_6 лише тоді коли у останнього були грошові кошти. Вважають, що позивачка просить встановити факт проживання однією сім?єю виключно заради отримання грошової допомоги на яку вона не має права.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом з 2011 року. За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказала, що вона є сусідкою позивачки. Позивачку та її цивільного чоловіка знає давно, як сусідка постійно спілкувалася з ними. Вважає, що відносини, які були між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є характерними відносинами як чоловіка і дружини. Всі дозвілля вони проводили разом, займалися побутовою роботою, по господарству, робили ремонти, купували речі. Зазначила, що разом з ними проживав син ОСОБА_6 - ОСОБА_4 , який закінчив Оріховецький НВК «Загальноосвітня школа - дитячий садок».

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 вказала, що вона знайома з позивачем та її цивільним чоловіком, оскільки проживає поряд з ними. Зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом до моменту призову останнього до лав ЗСУ, вели спільне господарство, займалися благоустроєм будинку, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Окрім того разом з ними певний час проживав син ОСОБА_6 - ОСОБА_4 .. Вказала, що після того як ОСОБА_6 був призваний до армії позивач часто відправляла йому посилки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказав, що проживав по сусідству з ОСОБА_6 та знає його з дитинства, ОСОБА_1 знає з 1985 року. Вважає, що відносини, які були між позивачем та ОСОБА_6 мали ознаки шлюбних, оскільки вони спільно проживали, вели спільно господарство, мали спільний бюджет.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом близько 13-14 років. За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Вказав, що всі свята проводили разом в колі рідних та друзів. Зазначив, що разом з ними проживав син позивача від першого шлюбу та її онуки, з якими ОСОБА_6 добре ладнав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 вказав, що позивач та ОСОБА_6 проживали разом з 2011 року, разом з ними жив син позивача від першого шлюбу. Вказав, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були як між дружиною та чоловіком, також останній зберігав власну рушницю у позивача. Зазначає, що відповідач відвідував батька, коли той проживав у позивача.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом близько 13-14 років. Вважає, що відносини, які були між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є характерними відносинами як чоловіка і дружини, окрім того вели спільне господарство. Зазначив, що ОСОБА_6 за іншими адреса не проживав і у відпустки повертався до позивача.

У судовому засіданні представник третьої особи Міністерства оборони України - Овод А.П. просив відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених ним у поясненнях щодо позовної заяви.

Треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з?явилися, будучи належним чино повідомленими про дату, час та місце проведення,ж будь - яких заяв про розгляд справи без їх участі не подавали. Їх представник адвокат Коваленко Ю.О. (представник відповідача) просила відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених нею у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали та буди зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/003765841 від 17.05.2023 року та витягом з реєстру територіальної громади № 2023/003765627 від 17.05.2023 року (а.с. 35, 37 том 1).

Відповідно до витягу № 24 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.05.2023 року ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36 том 1).

Згідно з актом № 509 про встановлення факту проживання ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) зі слів сусідів - свідків та близьких знайомих встановлено, що громадяни ОСОБА_6 , ОСОБА_1 зареєстровані та проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 до 12.10.2022 року, вели спільне господарство, були задоволені спільним проживанням, жили у мирі, без сварок, мали гарні стосунки. З 13.10.2022 року ОСОБА_6 мобілізований до лав ЗСУ (а.с. 38 том 1).

У декларації № 0001-9Х9Х-ЕКА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу вказано, що ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та довіреною особою зазначено ОСОБА_1 (а.с. 40 том 1).

Також у відпускному квитку від 15.02.2023 р. № 118 вказано, що солдат ОСОБА_6 відбуває у відпустку за сімейними обставинами у АДРЕСА_1 (а.с. 52 том 1).

У автобіографії ОСОБА_6 вказував, що має цивільну дружину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 54 том 1).

На адресу: АДРЕСА_1 також надходили особисті документи ОСОБА_6 , а саме: копія постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 77 том 1), наказ № 311-К про звільнення (а.с. 78, 79 том 1), лист-роз?яснення від ДП «Білоцерківське лісове господарство» (а.с. 80 том 1).

Також із виписки по картковому рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який належить ОСОБА_1 вбачається, що позивач та ОСОБА_6 регулярно надсилали один одному грошові кошти (а.с. 85-94 том 1).

Згідно зі ст.ст. 3, 21 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно вимог сімейного законодавства сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.2 ст.21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року № 757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.

З висновків Верховного Суду викладених у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, вбачається, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкоємцем спільним витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. При цьому показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Всі вищеперераховані обставини знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи.

Щодо посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_4 на час навчання в Оріховецькому НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» проживав за адресою: АДРЕСА_2 то суд критично оцінює даний доказ, як підтвердження відсутності факту проживання разом ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , та не бере до уваги, оскільки вказане суперечить матеріалам справи та спростовується наявними доказами.

Таким чином враховуючи правові позиції Верховного Суду та обставини встановлені матеріалами справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, з метою захисту цивільних прав та інтересів позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім?єю підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі сплаченого судового збору - 3 028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 21, 36 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263, 265, 352 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім?єю - задовольнити .

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім?єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з липня 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г.Батовріна