БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1943/24
Провадження № 2/497/132/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Мунтянової В.Р.,

представника позивача - Македонської І.О. (ВКЗ),

прокурора - Карапірі О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, -

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2024 року позивач звернувся до суду з цією заявою за допомогою системи «Електронний суд» через свого представника - адвоката Македонську І.О. та просить постановити рішення, яким:

стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 931 200 гривень (дев`ятсот тридцять одна тисяча двісті гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

В обґрунтування позову, позивач стверджує, що вироком Болградського районного суду Одеської області від 27 листопада 2019 року по справі № 497/1260/18, провадження №1-кп/497/11/19, його - ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України, визнано невинуватим та виправдано в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, який набрав законної сили, після перегляду в апеляційному та касаційному порядку 23 червня 2021 року.

Прокуратурою Одеської області від 21.09.2017 внесено відомості до ЄРДР №0001280 за ч. 3 ст. 368 КК України за фактом вимагання посадовими особами Одеської митниці ДФС.

Згідно вироку Болградського районного суду Одеської області від 27 листопада 2019 року судом (далі - Вирок) встановлено, що позивач був затриманий 30 березня 2018 року у період часу з 20 год.30 хв по 21 год. 15 хв слідчим прокуратури Одеської області.

31 березня 2018 року позивачу вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2018 року по справі № 522/5713/18, провадження № 1-кс/522/6340/18 застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОУВП-21 в Одеській області строком на 60 днів, тобто з 02.04.2018 року по 01.06.2018 року. Визначено розмір застави в розмірі 301 302 (триста одна тисяча триста дві) гривні.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.04.2018 року ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 02.04.2018 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 268 КК України у кримінальному провадженні № 0001280, внесеному до ЄРДР 21.09.2017 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого - задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою в Державній установі «Одеська установа виконання покарань № 21» строком на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_1 , а саме з 30.03.2018 року по 28.05.2018 року включно.

Визначено ОСОБА_1 заставу в розмірі 50 (п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 88 100 (вісімдесят вісім тисяч сто) грн. на рахунок апеляційного суду

23.04.2018 року, ОСОБА_1 був звільнений з-під варти під заставу в сумі 88 100 (вісімдесят вісім тисяч сто) гривень 21.04.2018 року, з покладенням на нього обов`язками, після внесення дружиною ОСОБА_2 грошових коштів визначених у розмірі ухвалою суду

Також ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2018 року відсторонено Позивача від посади інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника кінологічної групи кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІ категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 на строк досудового розслідування, тобто до 30.05.2018 року.

Таким чином, Позивач був позбавлений можливості працювати, не отримував доходу, його стосунки із колегами та безпосереднім керівництвом ставали дедалі віддаленими, оскільки гора проблем, що звалилася на Позивача та його родину, пригнічений стан Позивача у зв`язку із незаконними діями відносно нього, перебуванням під слідством та судом та переживаннями за подальшу долю, безумовно, накладало відбиток на якість його спілкування з оточуючими, що поступово призводило до погіршення взаємовідносин і в середині родини, і з друзями, і з колегами.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2018 року по справі № 522/5713/18 продовжено строк відсторонення підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від посади строком на 2 місяці, тобто до 24.07.2018 року.

Також ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 року по справі № 522/5713/18, провадження № 1-кс/522/9388/18 продовжено строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів, тобто до 24.07.2018 року.

27 червня 2018 року прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області радником юстиції Зубарем С.В. було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженню № 0001280 відомості про яке 21.09.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, обвинувальний акт в той же день був вручений позивачу.

Вироком Болградського районного суду Одеської області від 27.11.2019 року по справі №497/1260/18, провадження № 1-кп/497/11/19, ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 ч.3 КК України, визнано невинуватим та виправдано в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.10.2020 року апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області Шпаченка С.М. залишено без задоволення. Вирок Болградського районного суду Одеської області від 27.11.2019 року у кримінальному провадженні №00001280 від 21.09.2017 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , обвинувачених за ч. 3 ст. 368 КК України залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 23 червня 2021 року ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора Шпаченка Сергія Миколайовича - без задоволення.

За весь час з моменту затримання 30.03.2018 року і перегляду справи Верховним судом, протягом якого позивач перебував під слідством та судом, що склав 3 роки 2 місяці 24 дні, усього 1181 день, позивач перебував у глибокому стресовому стані, його звичний склад життя був повністю порушений, зокрема: 21 добу він перебував під вартою, чотири місяці був відсторонений від посади та позбавлений не просто доходу, а звичного укладу життя, від позивача відвернулись друзі та родичі, в тому числі через його глибокі душевні переживання, що відображалися на якості та характері його спілкування з близькими, виникнення фінансових проблем, що змушували позивача постійно позичати грошові кошти. Зазначені обставини призвели до зниження рівня та якості життя позивача та його родини в цілому, а також зниження престижу та репутації.

Навіть після набрання остаточного рішення Верховного суду по справі про притягнення Позивача до кримінальної відповідальності, Позивач так і не зміг відновити попередній рівень та якість життя, оскільки його постійно переслідують думки щодо подій, які йому довелось пережити, спогади про попереднє нормальне та розмірене життя, переживання, які він зазнав і під час затримання і в ході усього перебування під слідством та судом в цілому, а також об`єктивну неможливість відновлення попереднього стану.

Відповідно до абз.2, 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України» установлено з 1 квітня 2024 року мінімальну заробітну плату в місячному розмірі - 8000,00 гривень.

Строк перебування Позивача під слідством та судом з дати затримання 30.03.2018 року склав 3 роки 2 місяці 24 дні (38 місяців 24 дні).

Середньоденна мінімальна заробітна плата складає 266.66 грн. з розрахунку (8000,00/30).

Отже, мінімальний гарантований розмір моральної шкоди за час перебування позивача під слідством та судом в рамках кримінального провадження складає 310 400,00 грн (триста десять тисяч чотириста) гривень з розрахунку: (8000 х 38 = 304000 грн. ) + ((6700 : 30) х 24) = 6400)) = 310 400,00 грн, де 38 це кількість місяців, 24 - кількість днів перебування під слідством, 8000 грн. 00 коп. - розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на момент подання позовної заяви.

Законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Проте збільшення такого розміру має бути належним чином обґрунтовано.

А тому, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат, застосуванням запобіжного заходу, приймаючи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих зв`язках, що призвели до погіршення стосунків із оточуючими, а також появи негативних психоемоційних змін, враховуючи ступінь зниження престижу і ділової репутації, необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, Позивач вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на його користь становить 931 200 грн. (8000 х 38 = 304000 грн. ) + ((8000 : 30) х 24)=6400) х 3), де 38 це кількість місяців, 24 - кількість днів перебування під слідством, 8000 грн. 00 коп. - розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на момент подання позовної заяви 3 - трикратність по відношенню до мінімального гарантованого розміру відшкодування моральної шкоди, гарантованої законом.

Позивач вважає, що оскільки внаслідок незаконних рішень і дій органів досудового слідства, прокуратури, він ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом 3 роки 2 місяці 24 дні, усього 1181 день, в зв`язку з чим йому, було завдано матеріальної та моральної шкоди, яка відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» має бути йому відшкодована Державою Україна особі Одеської обласної прокуратури за рахунок коштів Державного бюджету України у розмірі 931 200 гривень.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою суду від 19.08.2024 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду на 30.09.2024 року о 09:00 годині (т.2 а.с.51), про що сповіщено сторін по справі (т.2 а.с.52).

Відповідачу надіслано копію позовної заяви з доданими документами, та роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву разом з наявними у нього доказами.

22.08.2024 до суду через підсистему Електронний суд надійшла заява представника за довіреністю Державна казначейська служба України Богдан І.С. про надіслання копії позовної заяви з додатками по справі №497/1943/24 до Державної казначейської служби України засобами поштового зв`язку або на офіційну електронну адресу, або розмістити в картці справи №497/1943/24 в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС(т.2 а.с.54-56).

30.08.2024 через підсистему Електронний суд до суду надійшли пояснення по справі від представника за довіреністю третьої особи Державної казначейської служба України Богдан І.С. (т.2 а.с.57-68), які представник просив суд врахувати при розгляді справи та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 по справі №497/1943/24 у повному обсязі, з огляду на наступне.

Представник звертає увагу, що в абзаці 4 на сторінці 12 позовної заяви представник позивача зазначає, що: «Весь цей період з моменту затримання 30.03.2018 року і перегляду справи Верховним судом яке закінчилось ухваленням постанови, що вже не могла бути оскаржена, що означало, що справа вже закінчена остаточно, протягом якого позивач перебував під слідством та судом, що склав 3 роки 2 місяці 24 дні, усього 1181 день…».

Казначейство вказує на помилковість таких висновків представника позивача з огляду на таке.

У пунктах 1.1 та 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 по справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18), у подальшому застосованого Верховним Судом у постанові від 11.08.2021 у справі №761/20935/19, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями 3 органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання законної сили виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 у справі №607/10144/18, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно з частиною 1 статті 43 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Відповідно до частин 1-4 статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі №520/14448/18 дійшов до висновку: «…особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції».

З урахуванням вищевикладеного Казначейство просить суд звернути увагу, що позивач перебував під слідством та судом з 31.03.2018 - дата вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру до 23.10.2020 - дата постановлення Одеським апеляційним судом ухвали про залишення виправдувального вироку Болградського районного суду Одеської області від 27.11.2019 без змін, тобто період перебування позивача під слідством та судом становить 2 роки 6 місяців та 23 днів, а не 3 роки 2 місяці і 24 дні як зазначено представником позивача в позовній заяві.

Щодо заявленої до відшкодування суми розміру моральної шкоди 931 200,00 гривень, представник третьої особи не погоджується та вважає його завищеним, оскільки представник позивача на сторінці 13 позовної заяви спочатку розраховує розмір моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у розмірі 8 000,00 грн, в сумі 310 400,00 грн, що вже не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду становить 1 600,00 грн.

Тому з урахуванням строку перебування позивача під слідством та судом та беручи до уваги положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір моральної шкоди, на яку в праві претендувати ОСОБА_1 становить: ((1600,00 грн * 30 місяців) + (1600,00 грн : 30 днів) * 23)) = 49 226,67 грн.

При цьому, на сторінці 16 позовної заяви представник позивача зазначає розмір моральної шкоди в сумі 931 200,00 грн який є буцімто справедливим з урахуванням страждань позивач. Казначейство звертає увагу суду, що такий розмір моральної шкоди визначено ОСОБА_1 на власний розсуд (довільно), не наведено обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, а також завищено її розмір.

Окрім того, ОСОБА_1 не врахував економічну спроможність держави здійснювати виплати, незважаючи на те, який характер вони носять. Позивач не зважає на той факт, що Україна, з огляду на Указ Президента України 24 лютого 2022 року № 64/202 «Про введення воєнного стану» з подальшою його пролонгацією, перебуває в екстремальних умовах функціонування спричинених збройною агресією РФ, територіальними, людськими та економічними втратами, значними витратами Державного бюджету України, пов`язаними з необхідністю забезпечувати обороноздатність країни та захищати суверенітет. Тому в умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, а безпідставне стягнення коштів у значному безпідставно завищеному розмірі з Державного бюджету в цей час може призвести до порушення інтересів держави.

Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, то представник третьої особи посилається на статтю 95 Конституції України та пункт 8 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України (далі ? БК України), якими встановлено правило, за яким виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Частиною 1 статті 23 БК України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України.

Водночас Державний бюджет України (за жодною бюджетною програмою) не передбачає асигнувань для виплати витрат на правничу допомогу адвоката у цивільній справі.

Також вказав, що згідно зі статтею 119 БК України, нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: - бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); - напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів; - бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання коштів). Відповідно до статті 116 БК України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Згідно зі статтею 210 Кримінального кодексу України, нецільове використання бюджетних коштів службовою особою, а так само здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч Бюджетному кодексу України чи закону про Державний бюджет України на відповідний рік, якщо предметом таких дій були бюджетні кошти у великих розмірах караються штрафом від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Отже, судове рішення про стягнення коштів, без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік, не може бути виконане.

В підготовче засідання 30.09.2024 року:

-представник позивача не прибула, про час та місце проведення розгляду справи повідомлялася згідно вимог чинного законодавства (т.2 а.с.68), на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі та без участі її довірителя (т.2 а.с.69-70).

-відповідач та третя особа також до суду не прибули.

У зв`язку із неприбуттям сторін по справі та не наданням відповідачем письмового відзиву на позовну заяву, протокольною ухвалою суду від 30.09.2024 було відкладено підготовче засідання до 10:00 години 29.10.2024 року.

Надано вдруге відповідачу по справі Державі Україна в особі Одеської обласної прокуратури додатковий час для подачі письмового відзиву до суду терміном 10 днів з дня отримання протокольної ухвали суду, з відповідним повідомленням сторін по справі шляхом направлення судової повістки (т.2 а.с.73), про що повідомлено усіх сторін по справі (т.2 а.с.74).

28.10.2024 через систему Електронний суд надійшов від представника Одеської обласної прокуратури відзив на позов, який на думку представника не підлягає задоволенню виходячи із наступного (т.2 а.с.78-92).

Вироком Болградського районного суду Одеської області від 27.11.2019 обвинуваченого ОСОБА_1 визнано невинуватими та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України, який залишено без змін на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 23.10.2020 року. Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23.06.2023 касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

У позивача виникло право порушувати питання про відшкодування моральної шкоди на підставі положень ст.ст. 1167, 1176 та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Водночас, наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування в тому розмірі, який заявлено позивачем, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду суд повинен визначити ступінь страждань, заподіяних громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Представник позивача обґрунтовуючи свої заперечення посилається на судову практику:

-постанову Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, в якій зазначено, що «грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості».

- постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц де також зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 757/24363/20.

- правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц, у подальшому застосованого Верховним Судом у постанові від 11.08.2021 у справі № 761/20935/19, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

- постанову ВС від 14.04.2021 у справі № 520/14448/18, де суд дійшов висновку, що особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції. Також, судом касаційної інстанції наголошено на помилковості висновків судів попередніх інстанцій про те, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції входить у період перебування особи під слідством та судом.

-аналогічні висновки, які містяться у постанові Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 757/21608/18 та інших.

Таким чином, на думку представника відповідача, враховуючи викладені висновки Верховного суду, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 31.03.2018 (повідомлення про підозру) до 23.10.2020 (набрання виправдувальним вироком законної сили) - 30 місяців та 26 днів.

В той же час зазначає, що положеннями ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень.

Отже, за таких обставин, мінімальний розмір відшкодування, на який може претендувати позивач за перебування під слідством та судом упродовж 30 місяців та 26 днів, становить 49 387 грн (30 міс.*1600 грн+ (1600грн:30дн)*26 дн).

Щодо інших доводів позовної заяви про наявність підстав для відшкодування, зокрема, обраного запобіжного заходу та розміру застави, то слід зазначити, що перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», є вичерпним.

За відсутності рішення суду про визнання неправомірними дій слідчого щодо витребування в ході досудового розслідування (до оголошення підозри) вищевказаної інформації чи встановлення у такому рішенні факту незаконного вчинення процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, у позивача не виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР.

Представник позивача вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного затримання та застосування запобіжних заходів, а також визначення розміру застави, що виключає право на відшкодування шкоди за вказані процесуальні дії.

Окрім того, зазначає, що вказана позивачем сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 931 200 грн позбавлена засад поміркованості, розумності, виваженості та справедливості, та є значно більшою, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

До того ж, наразі в Україні зв`язку з військовою агресією росії введено воєнний стан та безпідставне стягнення коштів з Державного бюджету у такому значному розмірі, який за цих обставин, а також за умов досягнутого в Україні рівня життя, є очевидно надмірним та непропорційним.

На переконання представника відповідача підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення з Держави України 931 200 грн в якості компенсації моральної шкоди відсутні.

В підготовче засідання 29.10.2024 року сторони не з`явились будь-яких заяв та клопотань до суду не надали.

У зв`язку з перебуванням судді Кодінцевої С.В. у щорічній основній відпустці (довідка секретаря судового засідання від 29.10.2024 року), підготовче засідання на 10:00 годину 29.10.2024 року - не проводилось, справу знято з розгляду (т.2 а.с.94).

Ухвалою суду від 06.11.2024 справу було призначено вдруге до підготовчого судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.11.2024 року о 10:00 годині в приміщенні Болградського районного суду Одеської області (т.2 а.с.95), про що було повідомлено сторін по справі (т.2 а.с.96).

В підготовчому засідання 26.11.2024 року:

- представника позивача підтримала позовні вимоги, вважала за можливе закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду. Підтвердила, що нею отримано відзив відповідача та пояснення третьої особи, відповіді на відзив подавати не буде, усі докази на обґрунтування позовних вимог подано;

- представника відповідача, діюча на підставі довіреності від 28.10.2024 року (т.2 а.с.99-100) Карапіря О.М. заперечувала щодо позовних вимог, вважала за можливе закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 26.11.2024 закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11:00 годину 19.12.2024 року в приміщенні Болградського районного суду Одеської області (т.2 а.с.104), про що повідомлено сторін по справі (т.2 а.с.105).

04.12.2024 до суду надійшла заява представника позивача Македонської І.О. про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції, яка буда задоволена на підставі ухвали суду від 05.12.2024 та надано можливість останній прикисати участь у розгляді справи в режимі ВКЗ з використанням власних технічних засобів (т.2 а.с.112).

В судове засідання 19.12.2024 року:

Позивач не прибув надіслав до суду поштовим зв`язком заяву від 04.12.2024 про розгляд справи у його відсутність з підтриманням позовних вимог (т.2 а.с.108, 114-115).

Представник позивача адвокат Македонська І.О. прийняла участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ та надала пояснення на підтвердження позовних вимог. В цілому виклала доводи, зазначені в позовній заяві, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача Карапіря О.М. заперечувала щодо задоволення позовних вимог, надала пояснення, які відповідають письмовому відзиву на позовну заяву.

Представник третьої особи до суду не прибув.

Протокольною ухвалою суду від 19.12.2024 в розгляді справи було оголошено перерву до 13:00 години 11.02.2025 року (т.2 а.с.116-119, 120).

Продовжуючи розгляд справи в судовому засіданні 11.02.2025 року за участю представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Македонської І.О. (ВКЗ), представника відповідача Карапірі О.М., судом було досліджено усі наявні в справі письмові докази (т.2 а.с.124-126) та протокольною ухвалою суду проголошено перерву до 15:00 години 11.03.2025 року (т.2 а.с.127), про що повідомлено не прибувших учасників цієї судової справи (т.2 а.с.128).

В судовому засіданні 11.03.2025 року суд продовжив судовий розгляд за участю представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Македонської І.О. (ВКЗ), яка наполягала на задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі та представника відповідача ОСОБА_5 , яка заперечувала доводи позивача та просила в позові відмовити у повному обсязі, та завершив розгляд справи (т.2 а.с.130).

Інші сторони не прибули.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України (т.2 а.с.26-27), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.28), учасник бойових дій (т.1 а.с.29) проходив військову службу в Державній прикордонній службі України згідно контракту від 30.05.2018 року (т.2 а.с.184-187) на посаді інспектора прикордонної служби 1-ї категорії - начальника кінологічної групи кінологічного відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 2-ї категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на час звернення до суду перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (т.1 а.с.30).

Як за місцем проходження служби (т.2 а.с.199), так і за місцем проживання характеризувався позитивно (т.2 а.с.202), на час події перебував в зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.207) з ОСОБА_6 (т.1 а.с.203-206), мав на утриманні трьох дітей (т.2 а.с.200-201, 208-209, 210-211).

Станом на час звернення до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 МОУ (т.1 а.с.30, 31-36).

Прокуратурою Одеської області були внесені відомості в ЄРДР за №0001280 від 21.09.2017 року за ч.3 ст.368 КК України з тих підстав, що працівники митного поста Одеської митниці ДФС вимагають неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів за безперешкодний пропуск на митну територію України автотранспортних засобів з іноземною реєстрацією (т.1 а.с152).

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31 березня 2017 року, складеного старшим слідчим першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , слідує, що 31 березня 2018 року о 01 годині 17 хвилин, с. Виноградівка, пункт пропуску Виноградівка, митний пост «Ізмаїльський» безпосередньо після вчинення злочину затримано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання службових обов`язків (т.1 а.с.166-169).

31 березня 2018 року позивачу ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області (т.1 а.с.170-173), а також вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного (т.1 а.с.174-177).

31 березня 2018 року старший слідчий першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області юрист 1 класу ОСОБА_8 спрямував до Приморського районного суду м. Одеси клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання про відсторонення від посади ОСОБА_9 (т.1 а.с.143-145).

Відповідно до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2018 року по справі № 522/5713/18, провадження № 1-кс/522/6342/18 застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОУВП-21 в Одеській області строком на 60 днів, тобто з 02.04.2018 року по 01.06.2018 року. Визначено розмір застави в розмірі 301 302 (триста одна тисяча триста дві) гривні (т.1 а.с.218-220, т.2 а.с.12-13).

04.04.2018 адвокатом Ліпською В.А., яка діяла в інтересах підзахисного ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2018 року по справі № 522/5713/18, провадження № 1-кс/522/6340/18, яким остання просила обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі відносно підозрюваного ОСОБА_1 (т.2 а.с.218-231).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.04.2018 року ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 02.04.2018 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 268 КК України у кримінальному провадженні № 0001280, внесеному до ЄРДР 21.09.2017 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого прокуратури Одеської області Лободи Р.Г. про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 , задоволено частково (т.2 а.с.25-28).

Застосовано до підозрюваного, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою в Державній установі «Одеська установа виконання покарань № 21» строком на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_1 , а саме з 30.03.2018 року по 28.05.2018 року включно. Визначено ОСОБА_1 заставу в розмірі 50 (п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 88 100 (вісімдесят вісім тисяч сто) грн. на рахунок апеляційного суду.

Таким чином, з даної ухвали суду час затримання позивача 30.03.2018 року.

20.04.20198 року Одеським апеляційним судом було направлено Начальнику ОСІ разом з захисником Ліпською В.А. копію вступної і резолютивної частин ухвали апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України для виконання (т.2 а.с.30).

Згідно з листом ДУ «Одеська установа виконання покарань (№21) № 5/6-5962 від 23.04.2018 року, ОСОБА_1 був звільнений з-під варти під заставу в сумі 88 100 (вісімдесят вісім тисяч сто) гривень 21.04.2018 року (т.2 а.с.31).

Відповідно, Позивач перебував під вартою у період з 30.03.2018 року (з моменту затримання у розумінні ст. 209 КПК України) по 21.04.2018 року, тобто 21 повну добу.

Після сплати дружиною ОСОБА_1 застави, позивач вийшов з ДУ «Одеська установа виконання покарань № 21» та виконував обов`язки, покладені на нього ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.04.2018 року, а саме:

-прибувати за викликом слідчого, прокурора, суду (судді);

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований або проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомити слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання, перебування та/або місця роботи (т.2 а.с.25-28).

У подальшому ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2018 року провадження №1-кс/522/6343/18 відсторонено Позивача від посади інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника кінологічної групи кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІ категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 на строк досудового розслідування, тобто до 30.05.2018 року (т.2 а.с.33-34).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2018 року провадження № 1-кс/522/9389/18 продовжено строк відсторонення підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від посади строком на 2 місяці, тобто до 24.07.2018 року (т.2 а.с.38-39).

Також ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 року провадження № 1-кс/522/9388/18 продовжено строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів, тобто до 24.07.2018 року (т.2 а.с.35-36).

27 червня 2018 року прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області радником юстиції Зубарем Сергієм Васильовичем було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженню № 0001280 від 21.09.2017 стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Обвинувальний акт в той же день був вручений Позивачу, що підтверджується розпискою про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

За результатами розгляду справи вироком Болградського районного суду Одеської області від 27.11.2019 року по справі № 497/1260/18, провадження № 1-кп/497/11/19, ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч.3 КК України, визнано невинуватим та виправдано в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (т.1 а.с.37-104).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.10.2020 року апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області Шпаченка С.М. залишено без задоволення. Вирок Болградського районного суду Одеської області від 27.11.2019 року у кримінальному провадженні №00001280 від 21.09.2017 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , обвинувачених за ч. 3 ст. 368 КК України залишено без змін (т.2 а.с.105-128).

Постановою Верховного суду від 23 червня 2021 року ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора Шпаченка Сергія Миколайовича - без задоволення (т.1 а.с.129-142).

Щодо строку перебування позивача під слідством та судом, суд виходить з наступного.

У пунктах 1.1 та 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 по справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18), у подальшому застосованого Верховним Судом у постанові від 11.08.2021 у справі №761/20935/19, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання законної сили виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Крім того, як зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 у справі №607/10144/18, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 43 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

А тому помилковим є доводи позивача щодо періоду 3 роки 2 місяці і 24 дні перебування позивача під слідством та судом період з моменту затримання 30.03.2018 року і до перегляду справи Верховним судом яке закінчилось ухваленням постанови, що вже не могла бути оскаржена.

Відповідно до частин 1-4 статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення

Крім того, Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі №520/14448/18 дійшов до висновку: «... особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції».

З урахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку, що позивач перебував під слідством та судом з 31.03.2018 - дата вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру до 23.10.2020 - дата постановлення Одеським апеляційним судом ухвали про залишення виправдувального вироку Болградського районного суду Одеської області від 27.11.2019 без змін.

Тобто період перебування позивача під слідством та судом становить 2 роки 6 місяців 23 дні, а не 3 роки 2 місяці і 24 дні як зазначено представником позивача в позовній заяві.

Щодо розміру моральної шкоди

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливосте їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Таким чином, враховуючи, що відносно ОСОБА_1 було заведено кримінальне провадження, яке в результаті судового розгляду було закрито у зв`язку із встановленням відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення (виправдано), позивач має право на відшкодування завданої шкоди в повному обсязі.

Вирішуючи питання позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку спеціально визначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди у розмірі 931 200 гривень, суд виходить з наступного.

Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Отже, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

При цьому, законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, але не граничний.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

А тому суд погоджується з доводами позивача, якому дійсно було заподіяно шкоду незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, що мала своїм наслідком моральні страждання.

Так, в той момент, коли до робочого місця позивача увірвались люди в камуфляжній одежі та змусили його встати до стіни із широко розставленими ногами, застосовуючи фізичну силу, позивач відчув страх та сильні душевні хвилювання, пов`язані з обмеженням його свободи та застосуванням до нього фізичної сили, що посилився після того як до нього було застосовано удари по нирках та ногам, нерозумінням, що відбувається, на якій підставі обмежується його свобода та порушуються права людини, переживаннями, пов`язаними із тим, що у його робочому приміщенні хтось копирсається в особистих речах та службових документах, що в цілому викликало обурення у зв`язку із виникненням відчуття свавілля та грубого порушення чинного законодавства.

Зрозумівши, що процесуальні дії здійснюються виключно відносно позивача, твердження присутніх представників силових структур, що під «його» ліжком знайдені грошові кошти, ступінь душевних переживань Позивача посилився, оскільки відбувалось явне його виокремлення з кола присутніх колег, йому дійсно не було відомо нічого про те, про які кошти йде мова, хто, де та яким чином їх знайшов він не бачив, що у сукупності із попередніми подіями викликало відчуття, що Позивача «підставляють» з метою незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за дії, яких він не вчиняв.

Оскільки Позивач тривалий час служив у складі прикордонної служби, мав позитивні характеристики, ніколи у подібних ситуаціях не опинявся, він відчув глибокі моральні страждання та переживання не тільки за власну долю, а й за долю своєї родини, зокрема, трьох його неповнолітніх дітей. Характеристики, докази наявності у Позивача трьох неповнолітніх дітей судом були досліджені вище.

Також Позивача охоплювало відчуття невизначеності, оскільки він, не маючи відповідного досвіду, не розумів, що відбуватиметься далі, як повинно відбуватися, яким чином йому захистити та поновити свої порушені права, в той час як у порушення чинного законодавства права Позивача йому пояснені не були.

Крім того, Позивача охоплювало переживання щодо власної честі та гідності, які були порушенні під час його незаконного затримання, а також ділової репутації.

Зазначені обставини призвели до глибоких душевних переживань позивача, оскільки йому було страшно та прикро в той момент, коли він був вимушений відчувати себе як «мавпа в клітці» під час розгляду клопотання в Приморському районному суді м. Одеси, проте він ще плекав надію на справедливість обрання запобіжного заходу, що була розтоптана вщент після оголошення ухвали слідчого судді, що викликало у Позивача відчуття відчаю та глибокої несправедливості за те, що він вимушений перебувати у таких умовах за відсутності події злочину, що йому інкримінувався та за результатами незаконних дій правоохоронних органів. Також Позивач добре розумів, що його родина не зможе внести непомірно великий розмір застави та вже морально готувався до суворих днів в слідчому ізоляторі, що призводило до поглиблення відчуття страху, відчаю та безнадії.

Позивач перебував у глибокому стресовому стані, його звичний склад життя був повністю порушений, зокрема, 21 добу він перебував під вартою, чотири місяці був відсторонений від посади та позбавлений не просто доходу, а звичного укладу життя, від Позивача відвернулись друзі та родичі, в тому числі через його глибокі душевні переживання, що відображалися на якості та характері його спілкування з близькими, виникнення фінансових проблем, що змушували Позивача постійно позичати грошові кошти. Зазначені обставини призвели до зниження рівня та якості життя Позивача та його родини в цілому, а також зниження престижу та репутації.

Таким чином, Позивач був позбавлений можливості працювати, не отримував доходу, його стосунки із колегами та безпосереднім керівництвом ставали дедалі віддаленішими, оскільки гора проблем, що звалилася на Позивача та його родину, пригнічений стан Позивача у зв`язку із незаконними діями відносно нього, перебуванням під слідством та судом та переживаннями за подальшу долю, безумовно, накладало відбиток на якість його спілкування з оточуючими, що поступово призводило до погіршення взаємовідносин і в середині родини, і з друзями, і з колегами.

Позивач не міг бути впевненим в тому, що його доводи та доводи його захисника будуть почуті судами, він не міг бути впевненим в тому, що зможе довести свою невинуватість, а в подальшому, що виправдувальний вирок суду першої інстанції залишиться в силі ні під час апеляційного провадження, ні в подальшому під час касаційного провадження з огляду на повноваження судів апеляційної та касаційної інстанції.

Так, санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачала покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. Отже, розуміючи, яка загроза нависла над усією його долею, Позивач не міг позбутися нав`язливих думок щодо можливих поворотів у справі, переживань, що він опинився в такій ситуації за відсутності своєї вини, проте вимушений виправдовуватися за те, чого не робив, витрачати час, здоров`я, гроші на правову допомогу, аби довести свою невинуватість.

Навіть після постановлення Верховним судом остаточного рішення по справі про притягнення Позивача до кримінальної відповідальності, Позивач так і не зміг відновити попередній рівень та якість життя, оскільки його постійно переслідують думки щодо подій, які йому довелось пережити, спогади про попереднє нормальне та розмірене життя, переживання, які він зазнав і під час затримання і в ході усього перебування під слідством та судом в цілому, а також об`єктивну неможливість відновлення попереднього стану.

З огляду на тривалість, глибину та характер страждань Позивача, неспроможності відновити колишній рівень престижу та репутації, рівень та якість життя, вимушені зміни в оточенні, погіршення взаємовідносин із друзями, родичами, втрату зв`язків із колишніми колегами, описаних вище, Позивач вважає, що мінімальний гарантований розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім для отримання ним відчуття отримання справедливої сатисфакції.

Позивача було позбавлено права вільного пересування, він терпів приниження та численні побутові незручності за період його перебування під вартою, що тривало 21 добу, внаслідок чого, йому військовослужбовцю, що багато років сумлінно ніс службу, мав гарні характеристики та повагу серед колег, близьких та рідних, завдало нестерпних душевних страждань, що знайшли своє відображення у повній невизначеності щодо майбутнього, руйнуванні життєвих планів, звичного ритму життя, соціальних зав`язків, відриві від сім`ї.

Позивач був змушений приймати участь у допитах та інших слідчих діях, спілкуватися з працівниками правоохоронних органів, судом в статусі підозрюваного та обвинуваченого, намагаючись довести свою невинуватість, розуміючи, що над ним нависла серйозна загроза у вигляді вірогідності позбавлення його волі від 5-ти до 10-ти років із конфіскацією його майна, що однозначно скалічило б усе його подальше життя.

Позивач протягом чотирьох місяців був позбавлений можливості реалізації свого конституційного права на працю, не мав реальної змоги належним чином забезпечувати себе та свою сім`ю, потребував коштів на забезпечення своєї участі у слідчих діях та судових засіданнях, зокрема, в м. Одесі, забезпечення свого захисту, виконання своїх поточних обов`язків, що змушувало Позивача постійно позичати кошти у всіх близьких та знайомих, що негативно вплинуло на взаємовідносини з ними, викликало сильні душевні переживання щодо власної неспроможності забезпечувати себе та родину, що в результаті призводило до самовідчуття в якості неповноцінного, безпомічного та нереалізованого чоловіка. Позивач тривалий час був вимушений прикладати значних зусиль для організації свого життя в нових умовах.

Крім того, весь період перебування під слідством та судом Позивач був змушений пояснювати родичам та оточуючим, що він не злочинець та не правопорушник, що не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення. До Позивача почали ставитися з підозрою, вважати нечесною людиною та уникати спілкування з ним, зокрема, майже усі колеги, з деякими з яких Позивач пропрацював багато років, повністю припинили спілкування з ним, більшість друзів відвернулися, погіршилися відносини і з родичами. Зазначене призвело до втрати соціальних зв`язків, суттєвими складнощами у побудування взаємовідносин з оточуючими людьми, які досі дивляться на нього з побоюванням як на проблемну людину. Отже, було порушено його нормальні життєві зв`язки.

Сукупність усіх вищевикладених обставини завдали Позивачу значних душевних страждань, переживань, що призвели в тому числі і до погіршення стану здоров`я Позивача в цілому.

В постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

А відтак суд з`ясовує усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, досліджує надані докази, оцінює їх та визначає конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до ч.2, 3ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі вищенаведеного Закону виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Судом встановлено, що кримінальне переслідування позивача припинено з підстав, які його реабілітують, оскільки у кримінальному провадженні було постановлено виправдувальний вирок, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

В постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 306/701/20 (провадження № 61-3676св22),від 14 вересня2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 30 вересня 2022 року у справі № 753/4724/21 (провадження № 61-947св22), від 05 жовтня 2022 року у справі № 373/1292/20 (провадження № 61-6909св22), від 09 листопада 2022 року у справах № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22) та № 296/4523/19 (провадження № 61-18635св21) вказано, що статтею 13 Закону №266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодування немайнової (моральної) шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Отже, з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом № 266/94-ВР не передбачено.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що незаконне повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, перебування під вартою протягом 21 дня, незаконне відсторонення від роботи біля чотирьох місяців, тривале перебування під слідством та судом 2 роки 6 місяців 23 дні, заподіяло позивачу моральну шкоду, оскільки час перебування під слідством та судом безумовно призвів до порушення звичного способу життя позивача, пригнічення його морального стану, спричинення душевних та психологічних страждань.

Право на відшкодування моральної шкоди згідно з положеннями Закону № 266/94-ВР позивач набув на підставі виправдувального вироку суду.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено.

Визначаючи гарантований державою розмір мінімальної моральної шкоди суд бере до уваги, що ОСОБА_10 перебував під слідством та судом з 31.03.2018 (з моменту повідомлення про підозру) по 23.10.2020 (ухвала Одеського апеляційного суду, котрою виправдувальний вирок залишено без змін).

Тобто, загальний строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 2 роки 6 місяців 23 дні, тобто 30 місяців 23 дні.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальний розмір заробітної плати станом на 01 квітня 2024 та Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальний розмір заробітної плати станом на 01 січня 2025 становить 8000 гривень, тобто станом на час розгляду даної справи

Отже, розмір гарантованої державою мінімальної моральної шкоди завданої ОСОБА_1 становить 246.133 гривень (30 місяців + 23 дні) х 8000 гривень (240000 + 6 133.3 =246 133 гривень).

Тобто розмір відшкодування моральної шкоди не може бути менший 246 133.00 гривень.

Разом з тим, враховуючи, що в зв`язку з кримінальним переслідуванням позивач був відсторонений від посади, він не отримував дохід, тривалий час перебував під слідством та судом, що безумовно призвело до порушення звичного способу життя позивача, пригнічення його морального стану, спричинення душевних та психологічних страждань, суд приходить до висновку, що визначений мінімальний розмір відшкодування 246.133 гривень є недостатнім для відновлення порушеного права позивача.

При цьому позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 931 200 гривень, котра є значно більшою, ніж той який йому гарантований державою відповідно до Закону № 266/94-ВР.

А тому суд враховує ступінь моральних страждань, які зазнав позивач у зв`язку з порушення його звичайного життя, тривалість тримання його під вартою, неможливість реалізувати себе у зв`язку з цим як професіонал та батько (брати участь у вихованні дітей, проводити з ним достатньо часу, спілкуватися, спостерігати як вони розвиваються), позбавлення його можливості заробляти на життя, забезпечувати дітей та сім`ю, тривалий розгляд кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 , що вплинуло на його ділову репутацію, та репутацію серед друзів, знайомих, сусідів, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 21 день, внесення застави в розмірі, що є значним для бюджету його сім`ї, в зв`язку з чим були покладені на нього обов`язки, в тому числі не відлучатися з місця проживання, чим тривалий час порушувалось його право на вільне пересування, відсторонення від посади понад чотири місяці, що вплинуло на нормальне та необхідне існування його сім`ї.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що до відшкодування моральної шкоди за час, що позивач перебував під слідством та судом слід застосувати коефіцієнт 2.

Таким чином, моральна шкода за цей період становить 30 місяців 23 дні ((30 місяців + 23 дні) х 8000= 240000 +6133.3 =246.133 гривень х 2), що дорівнює 492 266.00 гривень.

Суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Разом з тим, судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення однотипних правопорушень.

Схожий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 372/4399/15-ц.

Визначений судом розмір відшкодування 492 266.00 гривень не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та не призведе до його збагачення, з урахуванням вищевикладених обставин, зокрема посади, яку позивач обіймав, розміру попередньої заробітної плати, що більше ніж в два рази перевищує заявлені вимоги, та характер інкримінованого йому кримінального правопорушення, які пов`язані зі службовою діяльністю, а також строку перебування позивача під слідством і судом.

Суд розцінює критично заперечення відповідача, що «… наразі в Україні зв`язку з військовою агресією росії введено воєнний стан та безпідставне стягнення коштів з Державного бюджету у такому значному розмірі, який за цих обставин, а також за умов досягнутого в Україні рівня життя, є очевидно надмірним та непропорційним», оскільки незважаючи на пережиті позивачем неприємності пов`язані кримінальним переслідування, позивач не зламався та продовжує військову службу, є діючим військовослужбовцем, приймає активну участь в бойових діях, неодноразово був поранений та має контузії, втім добросовісно продовжує нести службу захищаючи Державу Україну від збройної агресії російської федерації, а відтак відшкодування моральної шкоди в розмірі 492 266 гривень не можна вважати очевидно надмірним та непропорційним та таким, що призведе до збагачення позивача.

З огляду на обставини цієї справи, приймаючи переконливі обґрунтування позивача про вимушені зміни у його житті у зв`язку з незаконним кримінальним переслідуванням, значні глибинні душевні страждання позивача, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 492 266 гривень є достатнім для компенсації позивачу негативних наслідків морального характеру та відповідає принципам розумності, пропорційності і справедливості.

Оскільки, органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону N 266/94-ВР).

У абз. 1 п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції (254к/96-ВР) судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

У п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, передбачено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно зі ст. ст. 25, 43 Бюджетного кодексу України, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. N 845.

Згідно п. 35 Порядку, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів).

Пп. 3, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

З огляду на викладені норми, стягнення з Державного бюджету України повинно відбуватись на користь позивача через Державну казначейську службу України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 підлягає моральна шкода в загальному розмірі 492 266 гривень 00 копійок.

Суд зазначає, що вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно доЗакону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до його збагачення.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, а також із врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача Одеської обласної прокуратури, що « … за відсутності рішення суду про визнання неправомірними дій слідчого щодо витребування в ході досудового розслідування (до оголошення підозри) вищевказаної інформації чи встановлення у такому рішенні факту незаконного вчинення процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, у позивача не виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного затримання та застосування запобіжних заходів, а також визначення розміру застави, що виключає право на відшкодування шкоди за вказані процесуальні дії…».

Так, відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому виступає відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, суд вважає, що відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, може бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли органи, які мають для цього достатню компетенцію і додаткового рішення про «… визнання неправомірними дій слідчого щодо витребування в ході досудового розслідування (до оголошення підозри) вищевказаної інформації чи встановлення у такому рішенні факту незаконного вчинення процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян» - не потребується, достатньо вироку суду яким виправдано позивача, який набрав законної сили.

Згідно з правовим висновком, викладеним у пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі N 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18), пункт 6.22; від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18), пункт 4.20; від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19), пункт 33; від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), пункт 26; від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19), пункт 22; від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (провадження № 14-643цс19), пункт 35).

У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), пункт 30).

Під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), пункт 27; від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), пункт 81; від 05 жовтня 2022 року у справі №923/199/21 (провадження № 12-1гс22), пункт 8.18; від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20), пункт 7.3).

Крім того, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на час здійснення досудового розслідування, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Щодо судових витрат

Згідно п.11 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» Судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної … незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду

У відповідності до вимог ст.144 ЦПК України витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок Держави.

В позовній заяві позивачем заявлено про очікувані витрати, які він може понести в зв`язку з розглядом даної справи, в тому числі витрати на правову допомогу та заявлено суду, що остаточний (детальний) розрахунок понесених позивачем витрат буде наданий в порядку передбаченому ЦПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 22.04.1996 року народження Березанським РВ УМВС України в Миколаївській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 492 266.00 гривень (чотириста дев`яносто дві тисячі двісті шістдесят шість гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати щодо сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 13.03.2025 року.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_5 , тел. НОМЕР_4

Представник позивача: ОСОБА_11 , АДРЕСА_3 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_6 , тел. НОМЕР_5

Відповідач: Держава Україна в особі Одеської обласної прокуратури, 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 3, ел. пошта: , тел. 23,

Третя особа: Державна казначейська служба України, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, ел. пошта: , тел. 34

Представник третьої особи: Богдан Ілона Сергіївна, вул. Садова, 1А, м. Одеса, 65023, тел. 87

Суддя: ____________ С.В.Кодінцева