Справа № 156/73/25
Провадження № 2/156/107/25
Рядок статзвіту № 60
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2025 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Федечко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду сел. Іваничі цивільну справу № 156/73/25 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник позивачів Білецька Інна Миколаївна

до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явилася,

позивач ОСОБА_2 не з`явилася,

представник позивачів ОСОБА_6 не з`явилася,

відповідач ОСОБА_3 не з`явилася,

відповідач ОСОБА_4 не з`явилася,

відповідач ОСОБА_5 не з`явився,

в с т а н о в и в :

І. Суть спору

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У позові зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , яка за життя залишила заповіт, що був посвідчений ОСОБА_8 , в. о. старости сіл Мишів, Древині, Іванівка та Лугове, Іваничівського району Волинської області від 22.10.2020 року, зареєстрованим за №1-36.

Місцем відкриття спадщини ОСОБА_7 є АДРЕСА_1 , а часом відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцями зазначеного в заповіті майна від 22.10.2020 року, зареєстрованим за № 1-36 є вони, а також відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . До складу спадщини, зокрема, ввійшла земельна ділянка згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ВЛ №069835, кадастровий номер :16:000:0023 в розмірі 5,20 га, та кадастровий номер :16:000:0024 в розмірі 0,57 га. Наявність спадкового майна померлої стверджується архівною копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ВЛ №069835.

Позивачі заявляють, що пропустили шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки про існування заповіту їм раніше відомо не було (дізналися у грудні 2024 року). Про наявність даного заповіту їм не повідомили, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку.

Разом з тим, вони відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України, не можуть подати заяву про прийняття спадщини, оскільки відповідачі не дають спільної згоди на це.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд визначити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом терміном два місяці, після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати залишити за ними.

Відповідачам було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

ІІ. Позиція учасників справи

У судове засідання позивачі та їхній представник не з`явилися, однак у матеріалах справи наявна заява представника позивачів ОСОБА_6 про здійснення розгляду справи без її участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечила, щодо заочного розгляду справи. (а.с.74).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак 19.02.2025 року подала заяву про визнання позову, не заперечила про визначення позивачам додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 75).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, однак 19.02.2025 року подала заяву про визнання позову, не заперечила про визначення позивачам додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 80).

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак 19.02.2025 року подав заяву про визнання позову, не заперечив про визначення позивачам додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 77).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 20.01.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - залишено без руху, надано позивачам строк 5 (п`ять) днів з дня отримання ухвали для виправлення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою суду від 27.01.2025 року, після усунення недоліків позивачами, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Лобас А. С. Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо гр. ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання АДРЕСА_1 , у разі наявності спадкової (-их) справи (справ), - її (їх) копію, також інформацію щодо всіх наявних заповітів спадкодавця (заповідача), - їх копію. Витребувано у Іваничівської селищної ради, Володимирського району Волинської області інформацію про осіб, які фактично проживали та були зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_7 , тобто станом на 08.06.2023 року.

19.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12.03.2025 року об 10:00 год.

В судове засідання 12.03.2025 учасники справи, не з`явилися.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Сторони по справі скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що відповідачі визнали позовні вимоги в повному обсязі, судом встановлено наступне.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_9 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13.06.2023 року (а.с. 13).

Спадкодавець ОСОБА_7 склала заповіт у якому зробила заповітне розпорядження на майно, а саме право на земельну частку (пай) згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 069835, кадастровий номер № :16:000:0023 в розмірі 5,20 га та № :16:000:0024 в розмірі 0,57 га, заповіла ОСОБА_3 2,77 га, ОСОБА_4 1,00 га, ОСОБА_5 1,00 га, ОСОБА_2 0,50 га та ОСОБА_1 0,50 га, про що свідчить копія заповіту від 22.10.2020 року, посвідченого ОСОБА_8 , в. о. старости сіл Мишів, Древині, Іванівка та Лугове, Іваничівського району Волинської області (а.с. 14).

Спадкодавець ОСОБА_7 на день своєї смерті проживала з дочкою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , пережилого подружжя не має. Заповіт від ОСОБА_7 складений та посвідчений ОСОБА_8 в. о. старости сіл Мишів, Древині, Іванівка та Лугове, Іваничівського району Волинської області, 22.10.2020 року, актовий запис № 37, заповіт не змінений та не скасований, про що свідчить довідка від 12.12.2024 року за № 1-206/09/2-24 Мишівського старостинського округу, Іваничівської селищної ради, Володимирського району Волинської області (а.с. 15).

Спадкодавець ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 5,77 га, яка розташована в межах Мишівської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства, про що свідчить копія Державного Акту серії ВЛ №069835 від 16.05.2005 року (а.с. 16).

Приватним нотаріусом Володимирського районного округу Волинської області Лобас А.С. було рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду з метою отримання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для подачі заяви (а.с. 17).

Приватним нотаріусом Володимирського районного округу Волинської області Лобас А.С. було рекомендовано ОСОБА_2 звернутися до суду з метою отримання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для подачі заяви (а.с. 18).

Відповідно до копії довідки ЦНАП Іваничівської селищної ради № 29/01-08/2-25 від 03.02.2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 06.07.2004 - 20.01.2006, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 10.01.1976 13.06.2023 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 23.03.1998 по теперішній час (а.с. 40).

Згідно з Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру №80040438 від 10.02.2025 року, заповідач ОСОБА_7 залишила три заповіти за номерами у спадковому реєстрі -№37755281, №37764239 та №66765965, які посвідчені 23.03.1998 року, 03.08.2000 року та 22.10.2020 року. Усі заповіти із статусом чинний (а.с. 47-48).

Відповідно до Інформаційної довідки із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80040432 від 10.02.2025 року та копії спадкової справи, 01.08.2023 року приватним нотаріусом була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_7 відповідно до заяв про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 49-72).

V. Застосоване судом законодавство

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81 ЦПК).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (стаття 77 ЦПК).

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами 1-3 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування . Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України).

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст. 1251 ЦК України).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

За положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Верховний Суд у постанові від 26.06.2024р. у справі №686/5757/23 виклав правову позицію, у якій конкретизував висновок про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», зазначивши таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18).

Прецедентна практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі»; пункт 32 рішення ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (пункт 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Аналогічна позиція викладена у постанові від 14.11.2024 року Волинського апеляційного суду у справі № 168/444/24 (22-ц/802/1069/24).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

VI. Висновки суду

Судом встановлено, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя вона склала три заповіти, останній від 22.10.2020 року посвідчений ОСОБА_8 в.о. старости сіл Мишів, Древині, Іванівка та Лугове, який стосується спадкових прав позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить заведена спадкова справа № 71022754 від 01.08.2023 року.

Беручи до уваги вищенаведені, викладені у позовній заяві пояснення позивачів щодо пропуску ними строку для прийняття спадщини, які підтверджуються матеріалами справи, визнання позову відповідачами, враховуючи те, що позивачі на час відкриття спадщини не знали про наявність заповіту на їхні імена, дізналися поза межами строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, суд вважає, що вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, адже пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців при поданні заяви про прийняття спадщини. Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог і визначення позивачам додаткового строку терміном два місяці, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 .

VІІ. Судові витрати

Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачі в позовній заяві просили витрати в розмірі сплаченого судового збору залишити за ними (а.с. 5), суд вважає за необхідне залишити судові витрати за позивачами.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76- 81, 89, 141, 200, 247, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник позивачів ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці з моменту набрання рішення законної сили.

Судові витрати у справі залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Представник позивачів ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_7

Повний текст рішення суду складено та підписано 12 березня 2025 року.

Суддя М. О. Федечко