Справа № 182/2377/24
Провадження № 2/0182/67/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.03.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши в м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

30.04.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про захист прав споживачів, посилаючись на наступні обставини.

07.03.2024 року вона з використанням мережі інтернет здійснила замовлення товару в інтернет-магазині «KRASA.DRESS» на сторінці соціальної мережі Instagram, електронна адреса сторінки https://www.instagram.com/krasa.dress/. В магазині вона замовила костюм класичний, бежевого кольору, вартістю 2 380 грн., розмір М. Згідно з текстовим повідомленням магазину їй була надана розмірна сітка та заявлено, що розмір костюму відповідає розмірній сітці їх магазину. Позивачка здійснила передплату в розмірі 500 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_4 . Решта оплати була проведена під час отримання костюму у відділенні Нової пошти №89 в м. Дніпрі, куди товар надійшов згідно товаро-транспортної накладної №10053 (далі по тексту ТТН) від ОСОБА_3 , та був 17.03.2024 року отриманий ОСОБА_1 . Оскільки розмір даного костюму позивачці не підійшов, вона обміняла його на інший розмір. 29.03.2024 року костюм після обміну був надісланий їй за адресою: АДРЕСА_1 , ТТН №9688. Після отримання товару було виявлено, що він не задовольнив позивачку за формою та фасоном, розміром та якістю, і не може бути використаний за призначенням. ОСОБА_1 відправила вказаний товар на адресу відправника разом з видатковою накладною, оскільки це була вимога інтернет-магазину, а саме до м. Полтава, відділення Нової пошти №24 на ім`я ОСОБА_3 , ТТН №7346, та попросила оформити повернення коштів. Однак працівники магазину відмовились повертати їй гроші, мотивуючи тим, що вона пошкодила товар при примірці. ОСОБА_1 була змушена отримати товар назад. Під час його отримання у відділенні Нової пошти №90, позивачка за участі працівника пошти здійснила відкриття пакування з товаром, за наслідком чого був складений акт, де в розділі «стан вмісту відправлення» зазначено, що на костюмі відсутні розриви біля кишені, однак біля кишені стирчить нитка. З поверненням товару не були надані видаткова накладна, чек або розрахункові квитанції. Після повернення товару, інтернет-магазин почав ігнорувати смс-повідомлення позивачки з проханням надати інформацію щодо даних магазину та його власника. В порушення законодавчих вимог ОСОБА_3 в своєму інтернет-магазині не розмістила жодної інформації про своє підприємство. З цих підстав позивачка була змушена самостійно вести пошук, і виявила, що серед осіб підприємців в Єдиному державному реєстрі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не значаться, тобто вказані особи можуть здійснювати підприємницьку діяльність за відсутності реєстрації та без сплати податків. З цих підстав ОСОБА_1 написала скаргу на відповідачів до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області. В мережі інтернет позивачка знайшла відомості, що ОСОБА_5 в 2024 році подавала декларацію за 2023 рік, посада та місце роботи в якій зазначено - головний спеціаліст відділу моніторингу за дотриманням якості харчування в закладах загальної, середньої, дошкільної, професійної (професійно-технічної) освіти Управління освіти Департаменту освіти Полтавської міської ради. Згідно декларації за 2016 рік вбачається, що ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_3 , тобто для зарахування коштів за товар надавалась картка саме доньки ОСОБА_3 . Позивач стверджує, що ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність з порушенням вимог законодавства, зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, дії відповідачів спричинили ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях через порушення нормальних життєвих стосунків з оточуючими, вона змушена була звертатись за допомогою до адвоката, відкласти свою роботу, щоб приділити час на його пошук. Моральну шкоду позивачка оцінює в 20 000 грн.

З цих підстав просила суд, стягнути з ОСОБА_3 матеріальні витрати у розмірі 2 851 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та витрати на правничу допомогу.

14.06.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про залучення в якості співвідповідача ОСОБА_4 , а 17.06.2024 року надала суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої просила стягнути на її користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно матеріальну шкоду в сумі 2 851 грн., моральну шкоду в сумі 20 000 грн. та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву на позовну заяву (а.с.52-53).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.08.2024 року залишено без задоволення клопотання позивачки про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.78).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.08.2024 року відмовлено позивачці у задоволенні клопотання про витребування доказів у ГУ ДПС у Полтавській області (а.с.75).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.08.2024 року відмовлено позивачці у задоволенні клопотання про витребування доказів у АТ КБ «Приват Банк» (а.с.76-77).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.08.2024 року частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів у ТОВ «Нова пошта» (а.с.81-82).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.08.2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 (а.с.79-80).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.08.2024 року прийнято до провадження заяву позивачки про зміну предмету позову від 17.06.2024 року (а.с.83-84).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2024 року відмовлено позивачці в задоволенні клопотання про огляд речового доказу (а.с.219-220).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2024 року частково задоволено клопотання позивачки про витребування доказів з ГУ ДПС у Полтавській області та ГУ Державної міграційної служби у Полтавській області (а.с221-222).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2025 року клопотання позивачки від 13.08.2025 року про збільшення розміру позовних вимог залишено без задоволення.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2025 року відмовлено позивачці в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2025 року відмовлено позивачці в задоволенні клопотання про забезпечення позову та огляді речового доказу.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2025 року відмовлено представнику відповідачки в задоволенні клопотання про повернення позивачці без розгляду відповіді на відзив.

03.09.2024 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідачки Панченко О.О. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого ОСОБА_4 позовні вимоги не визнає з наступних підстав. Вона зазначає, що ОСОБА_1 було запропоновано врегулювати спір мирно, шляхом повернення їй вартості товару з витратами на доставку/повернення, але позивачка наполягала також на відшкодуванні моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Дійсно, ОСОБА_1 здійснила ОСОБА_4 попередню оплату за товар в сумі 500,00 грн., після цього їй було надіслано костюм саме того розміру, який нею було зазначено. При отримані товару позивачка провела доплату за отриманий товар в сумі 2 351,00 грн. Згодом повідомила, що отриманий нею костюм є замалим, після чого ОСОБА_4 направила позивачці костюм більшого розміру, але він їй також не підійшов. Представник відповідача зазначає, що позивачка і перший, і другий костюм отримувала на пошті. У разі, як би товар надійшов пошкоджений або бракований, то вона б відмовилася його отримувати, враховуючи той факт, що вона є фаховим юристом та має статус адвоката. Проте товар нею був отриманий, забраний з поштового відділення додому, а потім позивачкою заявлено, що він їй не підходить. Міряючи вдома костюм, позивачка його пошкодила, та направила ОСОБА_4 , проте він не був прийнятий останньою, так як при відкритті посилки було виявлено пошкодження карману, про що ОСОБА_4 одразу повідомила позивачку. Таким чином, обміну або поверненню підлягає тільки новий товар, який не має слідів використання: потертостей, забруднень, тощо. Товар повинен бути повернутий у повному комплекті, з ярликом, в своїй оригінальній упаковці, з заводським маркуванням, і супроводжуючими документами. Отже, оскільки позивачкою не було збережено товарний вигляд костюму, відповідно вона не має права вимагати розірвання договору купівлі - продажу та повернення їй коштів.

Щодо скарги ОСОБА_1 до ГУ ДПУ в Полтавській області, представник відповідача зазначає, що на момент укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_4 не була зареєстрована як фізична особа-підприємець, але після відповідної консультації та роз`яснень працівниками податкової основних аспектів податкового законодавства, 17.04.2024 року вона зареєструвалась в державному реєстрі як фізична особа-підприємець.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди представник відповідача вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. На підтвердження своїх доводів наводить практику Верховного Суду України.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, звертає увагу суду на те, що позивачка є фаховим юристом та має свідоцтво на право здійснення адвокатської діяльності № 3812 від 17.08.2018 року, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області, здійснює адвокатську діяльність у вигляді адвокатського бюро "АЛЬОНИ ЗАБАРИ". Всі процесуальні документи, і в підсистемі Електронний суд, і в паперовому вигляді, сформовані та підписані саме ОСОБА_1 , а не її представником адвокатом Пацурковською Оленою Миколаївною. Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Незрозуміло, навіщо фаховому адвокату укладати договір з іншим адвокатом, який територіально знаходиться в м. Харкові, коли всі документи фактично готуються не адвокатом, який ніби то надає послуги, а Клієнтом. Так, з поштових відправлень вбачається, що процесуальні документи до суду направляла особисто ОСОБА_1 з м. Дніпро, а не її адвокат. Так, представник відповідача зазначає, що позивачкою не було доведено, що витрати на правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

З огляду на зазначені вище обставини просить суд відмовити позивачці в задоволенні позову у повному обсязі. та стягнути з неї на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

09.09.2024 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Пацурковської О.М. надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що з боку позивачки було запропоновано відповідачу врегулювати спір мирно, шляхом повернення їй вартості костюму з витратами на доставку/повернення, відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., та відшкодуванні витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., оскільки на той момент вже були подані запити до ПАТ «Нова пошта», а також підготовлені скарги до органів державної влади. Але на момент подачі позову вона змушена була збільшити розмір моральної шкоди до 20 000 грн. з урахуванням поведінки відповідачів.

Представник позивача стверджує, що відповідачі жодним чином не зафіксували факт пошкодження товару ОСОБА_1 , не склали з представником ПАТ «Нова пошта» жодного документу, що підтверджує факт виявлення пошкодження, натомість позивачкою у відділенні пошти при отриманні костюму разом з працівником пошти було складено акт, де зазначено, що в костюмі відсутні розриви біля кишені, однак стирчить нитка. Отже, позивачка надала докази того, що будь-які пошкодження на товарі були відсутніми, а нитка з кишені, яка не була закріплена під час його пошиття свідчить про те, що така невідповідність сталась саме з вини відповідачів, та не може бути підставою для відмови в задоволенні вимоги про повернення товару.

Крім того, представник позивача звертає увагу суду на те, що відповідачі позиціонували себе саме як інтернет-магазин, про що вказано на їх інтернет-сторінці. Видаткову накладну видати відповідачі відмовились, хоча така вимога заявлялась декілька разів. Відповідачі здійснювали саме підприємницьку діяльність, оскільки ведуть діяльність з продажу товарів (робіт, послуг) споживачам. Після того, як відповідачів викликали до органу податкової служби, останні зареєстрували свою діяльність, яку ведуть через той самий інтернет-магазин, а тому саме відповідачі несуть відповідальність за порушення Закону. Окремо представник позивача наголошує, що відповідачі вели нечесну підприємницьку діяльність, однак це не звільняє їх від відповідальності, оскільки це не передбачено законом. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, представник позивача зазначає, що на сьогодні позиція Верховного Суду України, на яку посилається ОСОБА_4 , є нерелевантною та такою, яка не підлягає врахуванню судом першої інстанції у відповідності до ст. 263 ЦПК України, оскільки існує правовий висновок, яким Верховний Суд здійснив відступлення від того висновку, на який посилається відповідачка у відзиві. Отже, стягнення моральної шкоди за порушення Закону України «Про захист прав споживачів» є можливим та таким, що ґрунтується на законі.

А доводи щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, позивачка вважає дискримінаційними та направленими на обмеження конституційного права на правничу допомогу. Щодо вимоги ОСОБА_4 про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн., ОСОБА_1 вважає, що виключно позивач має право просити стягнути на свою користь свої витрати, а відповідач не має таких повноважень. Крім того, вивчення законодавчих приписів не відноситься до правничої допомоги, а тому такі витрати по навчанню адвоката відповідача не підлягають відшкодуванню. Не підлягають відшкодуванню і витрати на пошук судової практики, оскільки відповідач посилається на судову практику Верховного Суду, від якої той відступив, а тому така судова практика є нерелевантною та не може враховуватись судом у відповідності до ст. 263 ЦПК України.

З огляду на викладене вище, просить суд задовольнити свої позовні вимоги в повному обсязі.

Справа розглядалась без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

У відповідності до позовної заяви встановлено, що спірні правовідносини, які є предметом позову, врегульовані положеннями Цивільного Кодексу України про купівлю-продаж, а також Законом про «Про захист прав споживачів».

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 3 ст. 698 ЦК України передбачено, що до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами.

Крім того, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про електронну комерцію».

Стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію» містить визначення поняття «електронної комерції» - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, є договором, укладеним на відстані.

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками справи, 07.03.2024 року позивачка придбала в інтернет-магазині «KRASA.DRESS» на сторінці соціальної мережі Instagram костюм класичний бежевого кольору, вартістю 2830 грн., розмір М. В якості передплати за товар вона здійснила грошовий переказ в сумі 500 грн. на картковий рахунок ОСОБА_4 (а.с.27). Згідно переписки у месенджері Viber, 17.03.2024 року ОСОБА_1 забрала товар в м. Дніпрі у відділенні Нової пошти №89 за ТТН №10053, який надійшов від ОСОБА_3 , та сплатила грошовий переказ решти вартості замовлення в сумі 2830 грн. (а.с.19). Після примірки з`ясувалось, що костюм позивачці не підходить за розміром, а тому сторони домовились про його обмін на розмір S, позивачці було роз`яснено умови повернення товару. Згідно ТТН №9688 від 29.03.2024 року позивачкою було отримано інший костюм. В ТТН зазначено контактною особою ОСОБА_7 , місто відправлення - Балта (а.с.19). ОСОБА_1 товар отримала, оплату за нього проведено під час отримання костюму у відділенні пошти. Але після примірки з`ясувалось, що і даний костюм їй не підходить, після чого вона виявила бажання його повернути. Згідно ТТН №7346 ОСОБА_1 товар було повернуто, але ОСОБА_4 відмовилась його забирати, оскільки в ньому виявились пошкодження, а саме: надірваний карман.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції.

У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару.

Так, позивачка скористалась своїм правом, та в 14-денний строк повідомила відповідача про свій намір розірвати договір купівлі-продажу, шляхом надсилання смс-повідомлення в мобільному застосунку Viber.

Згідно з нормами ст. 9 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Як вбачається з наданої сторонами переписки в месенджері, продавцем було виконано умови ст.9 ЗУ «Про захист прав споживачів», та обміняно товар, який не задовольнив позивачку, на костюм іншого розміру, який ОСОБА_1 забрала з відділення пошти, сплативши за нього кошти. Але згодом позивачка виявила намір повернути даний костюм продавцю, оскільки він також не підійшов їй за розміром.

В абзаці 3 ч.1 ст.9 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначено, що обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надісланий електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти.

При поверненні товару ОСОБА_4 було виявлено певну невідповідність у його стані, яку вона зафіксувала на фото, та відмовилась від його отримання, повідомивши про це позивачку.

Відповідно до ч. 1 ст. 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Згідно з ч.2 ст. 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим ч.1 ст. 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оплатила придбаний нею костюм, забрала його з поштового відділення, а отже в неї не виникло ніяких претензій щодо його якості та стану. В свою чергу, ОСОБА_4 при отриманні товару виявила недоліки, зафіксувавши їх на фото, що стало підставою для відмови отримання нею товару.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За змістом ч.3 с. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В постанові КЦС Верховного Суду від 06.12.2024 року в справі №753/23491/18 (61-13676св24) зазначено, що при виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено, що недолік в придбаному костюмі виникнув до моменту його отримання нею. Акт, складений у відділенні Нової пошти, не може розцінюватись, як належний та допустимий доказ, оскільки працівник пошти не є експертом в даній галузі та не володіє спеціальними знаннями. При дослідженні наданих сторонами доказів, а саме, відеозапису переписки сторін та фотографій костюму, суд вбачає наявність нитки біля карману та незначне розходження шву, але суд не має можливості встановити причину виникнення даного недоліку та час його походження.

Суд не має права призначити експертизу за власною ініціативою (за винятком справ окремого провадження - ст. 239 ЦПК України), однак, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Натомість позивачка процесуальними правами щодо заявлення клопотання про призначення судової експертизи не скористалась, а тому суд критично ставиться до наданих нею доказів, оскільки інших належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог стороною позивача не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачкою не підтверджено належними та допустимим доказами факт того, що отриманий нею костюм мав даний недолік до отримання нею. Судом, в свою чергу, при огляді костюму також не може бути встановлено час та причини виникнення вказаного вище недоліку товару, оскільки для цього потрібні спеціальні знання в іншій галузі, ніж право.

При цьому, усі доводи сторони позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог ґрунтуються на особистих переконаннях та поясненнях. Однак для ухвалення у справі обґрунтованого рішення, такі факти повинні бути встановлені належними та допустимими доказами (висновками експертів, відповідними письмовими доказами тощо), а не ґрунтуватися на припущеннях.

Наведена ситуація зводить процес вирішення даної справи на підставі здогадок та припущень, покладення яких в основу законного та обґрунтованого рішення є недопустимим.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Оскільки обставини, наведені позивачкою для стягнення матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 20000 грн. також не підлягають задоволенню, як не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому що є похідними від основних вимог.

За змістом ст. 141 ЦПК України, судовий збір в справах про захист прав споживачів, від сплати якого позивачка була звільнена при подачі позову на підставі п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», підлягає компенсації за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_4 в суді здійснювала адвокат Панченко О.О., про що свідчить копія ордеру №1210981 від 22.08.2024 року, копія договору про надання правничої допомоги №01-22/08/24 від 22.08.2024 року (а.с.175-176).

На підтвердження оплати за наданні послуги з правової допомоги відповідачем надано акт виконаних робіт №1 від 03.09.2024 року з розрахунком суми витрат (а.с.177) та квитанцію від 23.08.2024 року на суму 6 000 грн., що є підставою для задоволення стягнення таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що правнича допомога полягала в ознайомленні з обставинами справи, надання консультації, підготовки та поданні відзиву на позовну заяву, заперечення на клопотання про збільшення предмету позову.

Враховуючи, що відповідачем хоча і підтверджено розмір витрат на правову допомогу, проте суд приймає до уваги обставини справи, співмірність за надані юридичні послуги зі складністю справи, а також заперечення позивачки в цій частині, та вважає за необхідне стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. з огляду на співмірність.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3,8 ЗУ «Про електронну комерцію», п. 6 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 11-16, 22, 23, 610-612, 655, 656, 679, 698, 708, 709, 710 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5,11-13, 76-83, 89, 133, 137,141, 223, 229, 235, 258, 259, 263-266, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист прав споживачів - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі грн. 00 коп.)

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Рунчева