УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року

м. Київ

справа № 208/6234/23

провадження № 61-2735ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль»,

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Марченко Віктор Володимирович , на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року у складі судді Похваліти С. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Космачевської Т. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» (далі - АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль») звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги.

27 липня 2023 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль», заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 17 919,22 грн.

Представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Марченко В. В. звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, зазначаючи про існування в даному випадку спору про право. Зазначив, що з судовим наказом ОСОБА_1 ознайомилась лише 12 серпня 2024 року, що підтверджується розпискою про отримання судового наказу та додатків.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзерживнська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року, заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Марченка В. В. про скасування судового наказу повернуто без розгляду.

Повертаючи заяву про скасування судового наказу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заявником без поважних причин пропущено строк, визначений частиною першою статті 170 ЦПК України, з дня вручення копії судового наказу для звернення із заявою до суду про його скасування.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Марченко В. В., засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзерживнська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року, в якій заявник просить суд скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанції невірно трактували норму закону та неправомірно повернули заяву про скасування судового наказу, зокрема не звернули увагу, що ОСОБА_1 звернулася вперше з заявою про скасування судового наказу у строк, визначений частиною першою статті 170 ЦПК України, хоч таке звернення помилково було у формі апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною 3 статті 19 ЦПК України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною третьою статті 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому розділом другим ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу, відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

У статті 170 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про скасування судового наказу та строки її подання. Відповідно до частини шостої статті 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження.

Статтею 171 ЦПК України регламентовано порядок розгляду належним чином оформлених заяв боржників про скасування судового наказу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Судами встановлено, що судовий наказ у справі № 208/6234/23 виданий Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 27 липня 2023 року, надіслано на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , однак конверт повернуто на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У подальшому ОСОБА_1 12 серпня 2024 року отримала копію судового наказу від 27 липня 2023 року особисто в суді за заявою про ознайомлення з матеріалами справи, про що свідчить її особистий підпис на вказаній заяві.

На адресу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Бабаєвою Д. В. 17 серпня 2024 року надіслано апеляційну скаргу про скасування судового наказу.

Сама ж заява про скасування судового наказу подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Марченком В. В. лише 09 вересня 2024 року.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи боржника та не знайшовши підстав для поновлення пропущеного строку для подачі заяви про скасування судового наказу, обґрунтовано повернув вказану заяву боржнику на підставі частини другої статті 171 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Повернення заяви про скасування судового наказу не перешкоджає повторному зверненню боржника із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, з урахуванням вимог статті 170 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 липня 2023 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про солідарне стягнення заборгованості по оплаті за послуги теплопостачання з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Марченко Віктор Володимирович , на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник