КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3912/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про зобов`язання відділу державної виконавчої служби скасувати арешт, накладений на кошти та майно боржника в процедурі виконавчого провадження

установив:

У липні 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою про зобов`язання відділу державної виконавчої служби скасувати арешт, накладений на кошти та майно боржника в процедурі виконавчого провадження, заінтересовані особи: Дніпровський районний ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 .

Просив суд, зобов`язати Дніпровський районний ВДВС у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві скасувати арешт на кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 , накладений відповідно до постанови головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нікітіної М.О. від 18 березня 2019 року «Про арешт коштів боржника» у виконавчому провадженні НОМЕР_3.

Зобов`язати Дніпровський районний ВДВС у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві скасувати арешт на все майно ОСОБА_1 , накладений відповідно до постанови головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нікітіної М.О. від 26 лютого 2019 року «Про арешт майна боржника» у виконавчому провадженні НОМЕР_3»

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року зазначену вище скаргу залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод.

Разом з тим, скарга подана лише 24 жовтня 2024 року, тобто з пропущенням десятиденного строку на її подання, при цьому клопотання про поновлення процесуального строку із зазначенням належних та допустимих доказів поважності причин пропуску процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії виконавця у матеріалах справи відсутнє, тобто скаржником не подане, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що подана скарга на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена порушенням норм процесуального права, а висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі є помилковими та передчасними.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що ним в інтересах боржника ОСОБА_1 , на адресу Дніпровського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) було направлене клопотання №01/10-24 від 01 жовтня 2024 року, в якому він посилаючись на те, що виконавчий документ повернуто стягувачу, а строк пред`явлення виконавчого документи до виконання сплив, а також враховуючи, що стягувач втратив всякий інтерес до стягнення боргу, про що свідчить ігнорування ним звернень боржника з проханням надати йому банківські реквізити для сплати боргу, просив скасувати арешт на кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений відповідно до постанови Головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Нікітіної М.О. від 18 березня 2019 року «Про арешт коштів боржника» у виконавчому провадженні НОМЕР_3. Скасувати арешт на все майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) накладений відповідно до постанови Головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Нікітіної М.О. від 26 лютого 2019 року «Про арешт майна боржника» у виконавчому провадженні НОМЕР_3.

22 жовтня 2024 року у відповідь ним отримано лист Дніпровського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 жовтня 2024 року №121676, в якому у задоволенні його клопотань в інтересах боржника йому було відмовлено.

Таким чином, вказує, що про бездіяльність органу примусового виконання рішення та відмову у задоволенні його клопотання йому та його клієнтові стало відомо з листа Дніпровського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 жовтня 2024 року №121676, що було отримано ним 22 жовтня 2024 року, а тому, строк для оскарження слід рахувати від дати отримання ним відмови у задоволенні його клопотання, тобто з 22 жовтня 2024 року.

Просив суд, скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року та справу направити до суду першої інстанції для відкрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Дніпровського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа ОСОБА_2 .

На вказану апеляційну скаргу, Дніпровський районний ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що відділом надано відповідь на адвокатський запит представника позивача - адвоката Богуна В.М. за вих. №121676 від 17 жовтня 2024 року, в якій зазначено, що у нього на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_3, щодо виконання виконавчого листа №755/13134/18, виданого 25 січня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва, резолютивною частиною якого встановлено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 130931,35 грн.

26 вересня 2019 року державним виконавцем Нікітіною М.О., керуючись п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, копія якої разом з оригіналом виконавчого документа направлена на адресу стягувача, боржнику до відома.

Надати більш детальну інформацію не являється можливим у зв`язку із знищенням документообігу Відділу на підставі закінчення строків зберігання справ відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.06.2017 №699/30567.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» немає правових підстав зняття арешту з коштів (майна).

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, таким чином немає правових підстав для зняття арешту з коштів (майна) боржника.

Додатково зазначило, що на примусовому виконанні у Переяславському ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_2 та станом на 17 жовтня 2024 року стан виконавчого документа - прийнятий до виконання, а отже вказана інформація про те, що виконавче провадження НОМЕР_2 закінчене - не відповідає дійсності.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року залишити без змін.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст. 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала відповідає вказаним вимогам.

Згідно з положеннями ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

За змістом ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21 червня 2022 року у справі №2610/16140/2012 строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Крім того, у постанові від 07 липня 2022 року у справі №712/12377/17 Верховний Суд зазначив, що згідно з ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби, щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

За загальним правилом строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З матеріалів справи встановлено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на адресу Дніпровського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) направив клопотання №01/10-24 від 01 жовтня 2024 року, в якому він просив скасувати арешт на кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений відповідно до постанови Головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Нікітіної М.О. від 18 березня 2019 року «Про арешт коштів боржника» у виконавчому провадженні НОМЕР_3. Скасувати арешт на все майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) накладений відповідно до постанови Головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Нікітіної М.О. від 26 лютого 2019 року «Про арешт майна боржника» у виконавчому провадженні НОМЕР_3.

17 жовтня 2024 року за вих. №121676 Дніпровський районний ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) надало відповідь на вказаний вище лист представника ОСОБА_1 - адвоката Богуна В.М., який він отримав 22 жовтня 2024 року.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 - адвокат Богун В.М. вважає, що ним не пропущено десятиденний строк на звернення до суду зі скаргою на дії виконавця, оскільки про бездіяльність органу примусового виконання рішення та відмову у задоволенні його клопотання йому та його клієнтові стало відомо з листа Дніпровського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 жовтня 2024 року №121676, який було отримано ним 22 жовтня 2024 року, а тому, строк для оскарження слід рахувати від дати отримання ним відмови у задоволенні його клопотання, тобто з 22 жовтня 2024 року.

Проте, колегія суддів вважає безпідставними зазначені вище доводи апеляційної скарги, оскільки, боржник був обізнаний про існування виконавчого провадження та про постанови державної виконавчої служби(про накладення арешту на майно боржника, про повернення виконавчого документа стягувачу, про прийняття виконавчого провадження, про передачу виконавчого провадження) та мав ідентифікатор для доступу до реєстру виконавчого провадження.

Крім того, як вбачається із клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Богуна В.М до Дніпровського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) №01/10-24 від 01 жовтня 2024 року, про усі зазначені вище постанови та дії державної виконавчої служби він дізнався з матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скаржником фактично пропущено строк для подання скарги на дії державного виконавця, оскільки оскаржуються постанови головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 18 березня 2019 року «Про арешт коштів боржника» та від 26 лютого 2019 року «Про арешт майна боржника», які винесено в межах виконавчого провадження НОМЕР_3, та про які скаржник знав і міг їх оскаржити у встановлені процесуальним законом строки.

З відповіді Дніпровського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), яку представник боржника отримав 22 жовтня 2024 року, лише вбачається відмова у скасуванні арештів на кошти та майно, а необізнаність боржника про бездіяльність органу примусового виконання рішення та порушення його прав чи свобод.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що представником скаржника клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку не заявлялося, а також у самій скарзі відсутнє обґрунтування поважності пропуску строку для подання вказаної вище скарги лише 24 жовтня 2024 року.

З огляду на те, що скаржником клопотання про поновлення пропущеного строку не заявлялось та не обґрунтовано неможливість подання скарги у встановлений строк з причин, що не залежали від нього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подана скарга на підставі ч. 2 ст.126 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст.449 ЦПК України, у разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Отже дотримання строку звернення скаржника зі скаргою є однією з умов реалізації права на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями статей 120, 122, 127 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Тому відповідно до змісту статей 127, 449 ЦПК України, скаржник у цій ситуації мав процесуальний обов`язок подати обґрунтоване доказами клопотання про поновлення визначеного строку на подання скарги, в якій зазначити відповідні поважні причини його пропуску.

Таким чином, за відсутності такого клопотання, із зазначенням в ньому поважних причин пропуску скаржником строку подання скарги, враховуючи принцип змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві, закріплений у статтях 12, 13 ЦПК України, обов`язок порушення питання, щодо поновлення процесуального строку належить учаснику провадження у справі. Суд у даному випадку не має визначених у нормах цивільного процесуального права дискреційних повноважень для самостійного вирішення цього питання.

При цьому, суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснює, що залишення скарги без розгляду не позбавляє скаржника права повторно звернутись з цієї скаргою, з поданням відповідно до ч. 1 ст. 127, ст. 449 ЦПК України, клопотання про поновлення строку для подання скарги у виконавчому провадженні за правилами ч.2 ст. 449 ЦПК України.

Враховуючи наведені вище норми процесуального закону та обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування наслідків пропущення заявником строку на звернення до суду із скаргою, тому з визначених законом підстав правильно залишив скаргу заявника без розгляду.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду по суті вирішення цього питання і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, а тому апеляційну скаргу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба