ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/5962/21 Номер провадження 22-ц/814/780/25Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Палагіної Юлії Володимирівни

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2024 року, ухвалене в м. Полтава під головуванням судді Тімошенко Н. В., дата складення повного рішення суду - 14 жовтня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , у якому просив суд визнати за ним право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що за життя ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла своєму сину ОСОБА_2 .

Таким чином спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є син ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_3 .

Спадкове майно, на яке відкрилася спадщина, складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

24.06.2011 він вернувся до дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, за якою було відкрито спадкову справу.

25.09.2020 він звернуся до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадину за заповітом після смерті матері та дізнався про те, що ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Постановою державного нотаріуса четвертої Харківської нотаріальної контори від 25.09.2020 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» у зв`язку з неможливістю судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова, підсудність яких визначено Октябрському районному суду м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 червня 2023 року залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_6 .

Ухвалою цього суду від 30 січня 2024 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно, шляхом заборони на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 , до вирішення спору по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2024 року замінено відповідача ОСОБА_3 , який помер, на належного відповідача ОСОБА_6 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю та доведеністю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_6 - адвокат Палагіна Ю. В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції підійшов до розгляду справи формально, провів її розгляд поверхнево та однобічно, необґрунтовано надав перевагу доказам та доводам позивача.

Вказує, що судом не взято до уваги той факт, що 03.03.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір довічного утримання (догляду), за яким ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_6 належні йому на праві власності 3/4 частки спірної квартири.

Зазначає, що 03.03.2020 відбулася державна реєстрація за ОСОБА_6 права власності на 3/4 частки квартири, що свідчить про офіційне набуття нею права власності за договором довічного утримання.

Звертає увагу суду на те, що договір довічного утримання не був розірваний, сторони за договором виконали свої обов`язки за договором, а тому визнання за позивачем права власності на частку спірної квартири приведе до суттєвого порушення прав та законних інтересів відповідача, яка сумлінно виконувала умови договору та здійснювала довічний догляд за ОСОБА_3 , а також знівелює інститут договірного права та позбавить відповідача права власності, добросовісно набутої нею за договором.

Вважає, що визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом є проявом недобросовісності по відношенню до відповідача, яка на момент укладення договору довічного утримання не знала про наявність заповіту та ризики залишитися без майна, набутого за договором довічного утримання. Крім того, договір довічного утримання було укладено до початку процедури оформлення позивачем спадкових прав за заповітом, який не було долучено до матеріалів спадкової справи, а тому свідоцтво про право власності на спадкове майно було видано ОСОБА_3 без урахування даного заповіту.

Наголошує, що ОСОБА_3 було виконано всі дії, необхідні для прийняття спадщини при цьому жодних дій, які були б спрямовані на порушення прав позивача, ним не вживалися, про існування заповіту на ім`я ОСОБА_2 він не знав, відтак не зміг про це повідомити нотаріуса.

Зауважує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки в даному випадку ефективним способом захисту порушених прав є звернення до суду з позовним вимогами щодо визнання недійним свідоцтва про право власності на квартиру за ОСОБА_3 , договору довічного утримання, а також визнання права власності за позивачем.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1996 за реєстраційним № 8-96-59185, зареєстрованого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду відповідно розпорядження від 19.01.1996 року за № 1031, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 42,6 кв. м (а. с. 13).

Позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 247 (а. с. 17).

За життя, 02.04.1997 ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений того ж дня державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори Зінченко Р. П., зареєстрований у реєстрі за № 1-1523, за яким на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: все майно, яке не було та з чого б воно не складалось і все те, на що вона буде мати право на день смерті вона заповіла своєму синові - ОСОБА_2 . Вказане підтверджено дублікатом, що має силу оригіналу, виданим державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Черняк Н. В. спадкоємцю ОСОБА_2 , замість втраченого (а. с. 15). Заповіт в установленому законом порядку ніким не оспорений та є чинним.

24.06.2011 ОСОБА_2 звернувся до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 , на підставі якої було нотаріусом заведено спадкову справу № 441/2011, яку згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 27326694 від 24.06.2011 зареєстровано у Спадковому реєстрі за номером 51339726 (а. с. 10-11, 18).

Листом від 08.07.2020 № 1277/02-14/П державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Черняк Н. В. повідомила ОСОБА_2 про те, що 20.02.2020 на ім`я ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом без урахування заповіту, складеного померлою ОСОБА_4 на його ім`я. Нотаріусом було направлено лист ОСОБА_3 з пропозицією з`явитися до держнотконтори з метою урегулювання даного питання, проте він для усунення помилки не з`явився (а. с. 12).

Постановою Державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Черняк Н. В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.09.2020 за № 1893/0214/п відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 з підстав неподання оригіналу документу, що посвідчує право власності спадкодавця на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 10-11).

Також встановлено, що 03.03.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого відповідач є набувачем 3/4 частки спірної квартири, як належної відчужувачу ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частки - на підставі свідоцтва про право на житло від 19.01.1996 реєстраційний номер № НОМЕР_3 та 1/4 частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою 20.02.2020 за реєстровим № 9-80, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2020, номер запису про право власності 35587777.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом після смерті матері має право на 3/8 частки спірної квартири, проте у зв`язку з відмовою нотаріуса позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєструвати своє право в установленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації.

Проте, згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом та спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_4 та у встановлений законом строк після відкриття спадщини звернувся до нотаріуса із заявою про її прийняття, тобто є таким, що прийняв спадщину.

Спадкоємцем за законом першої черги після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 був також її чоловік - ОСОБА_3 , який відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту має право на обов`язкову частку у спадщині, що становить половину частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом.

На час відкриття спадщини спадкодавцю ОСОБА_4 на праві приватної власності належала 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , тобто позивач має право на 3/4 частки спадкового майна або 3/8 частки квартири (з урахуванням обов`язкової частки ОСОБА_3 )

Власником іншої 1/2 частки вказаної квартири є ОСОБА_3 , який за договором довічного утримання від 03.03.2020 передав належну йому частку квартири ОСОБА_6 .

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач ОСОБА_2 посилався на неможливість отримання ним свідоцтва про право на спадину за заповітом після смерті матері, що підтверджується також фактом реєстрації 03.03.2020 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_6 на 3/4 частки спірної квартири на підставі договору довічного утримання (догляду) від 03.03.2020, та перешкоджає реалізації позивачем своїх спадкових прав.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Таким чином, оскільки право на спадкування за заповітом 3/4 часток спадкового майна після смерті ОСОБА_4 належить позивачеві з дня відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його цього права, проте, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем права власності на 3/8 частини спірної квартири в порядку спадкування за заповітом.

Такий спосіб захисту прав відповідає вимогам закону й фактичним обставинам справи та забезпечить максимально дійове поновлення порушених прав позивача.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача, що у такий спосіб порушуються права ОСОБА_6 на спірне нерухоме майно відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки відповідач набула таке право без урахування права на спадщину ОСОБА_2 за заповітом. Доводи апелянта, що про такий заповіт не було відомо на час оформлення спадкових прав відчужувача спірного нерухомого майна ОСОБА_3 після смерті дружини ОСОБА_4 є необґрунтованими, оскільки заповіт був чинним, його примірник зберігався у справах Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори (якою за заявою позивача ОСОБА_2 від 24.06.2011 було заведено спадкову справу № 441/2011 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ), що вбачається з дубліката заповіту, виданого державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, яка є правонаступником Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори згідно наказу Міністерства юстиції України № 3623/5 від 19.11.2018.

Необхідність оскарження свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою 20.02.2020 на ім`я ОСОБА_3 , та договору довічного утримання (догляду) від 03.03.2020, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , на що посилається в апеляційній скарзі представник відповідача, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, яке доводами апеляційної скарги не спростовується.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду залишає апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Палагіної Юлії Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна