КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 741/267/23-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/445/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Желепи О.В.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та процентів за прострочення виплати,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Остапчук Т.В.,-

встановив:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Позивач просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за борговою розпискою у розмірі 7 500, 00 доларів США та 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 244, 11 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач позичила відповідачу 7 500, 00 доларів США терміном до 31 грудня 2021 року, що підтверджується розпискою.

ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо повернення позики не виконав.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_2 заперечив щодо задоволення вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 не довела порушення її прав та інтересів.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 11 вересня 2021 року ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7 500 доларів США, що підтверджується копією розписки. Відповідно до розписки термін повернення грошових коштів встановлений до 31 грудня 2021 року.

Обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав. Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просила стягнути із ОСОБА_2 3 % від простроченої суми заборгованості за період із 01 січня 2022 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 244, 11 доларів США.

Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року за № 760/22898/20 зроблено висновок: «За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.»

Дослідивши матеріали справи, колегією судді встановлено, що розписка від 11 вересня 2021 року підтверджує факт укладення договору позики та виникнення у ОСОБА_2 зобов`язання зі сплати коштів у розмірі 7 500, 00 доларів США до 31 грудня 2021 року.

ОСОБА_2 не звертався до суду із позовом про визнання боргової розписки від 11 вересня 2021 року недійсною та її не оспорював. Сторони належним чином узгодили строк повернення боргу та відповідний розмір - 7 500, 00 доларів США.

Враховуючи, що відповідач у встановлений розпискою термін грошові кошти позивачу не повернув, відтак, колегія суддів вважає доведеними та обгрунтованими позові вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 7 500, 00 доларів США.

Так, на момент звернення ОСОБА_1 до суду відповідачем взяте на себе зобов`язання щодо повернення боргу не виконано, відтак вимоги позивача про стягнення 3%річних від простроченої суми заборгованості є доведеними та обґрунтованими.

Протилежний висновок суду першої інстанції щодо недоведеності порушення прав та інтересів ОСОБА_1 є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністьвисновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 06 листопада 2023 року ухвалено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 295 грн 11 коп.; судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 442 грн 67 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та процентів за прострочення виплати задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : заборгованість за борговою розпискою від 11 вересня 2021 року в розмірі 7 500 доларів США; 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 244, 11 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 295 грн 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 442 грн 67 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 10 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: О.В. Желепа

С.Г. Музичко