Житомирський апеляційний суд
Справа №288/3499/23 Головуючий у 1-й інст. Чуб І. А.
Категорія 19 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №288/3499/23 за позовом ОСОБА_1 до Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки, шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Чуб І.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,184 га за кадастровим номером №:01:001:0007, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 47 шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 .

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням виконавчого комітету Кривенської сільської ради народних депутатів Попільнянського району від 21.09.1992 року йому була виділена земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку з погосподарськими будівлями в розмірі 0,25 га по АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 6, 67 ЗК Української PCP 1990 року (чинного на час отримання земельної ділянки) громадяни України мали право на одержанння у власність і їм передавались у власність чи надавались у користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру - у сільській місцевості не більше 0,25 га.

По завершенню будівництва будинку позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.08.2004 року. На підставі рішення 24 сесії 5 скликання Кривенської сільської ради від 26.12.2008 року він отримав державні акти на право власності серії ЖТ №124245 та №124249 від 10.11.2009 року на земельні ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,4098 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані в АДРЕСА_1 з кадастровими номерами :01:001:0006 та :01:001:0007 відповідно.

З метою внесення відомостей в Державний земельний кадастр та реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0007 площею 0,4098 га позивач звернувся в центр надання адміністративних послуг Попільнянської селищної ради. Однак йому було відмовлено в реєстрації та надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої за кадастровим номером :01:001:0007 зареєстрована земельна ділянка площею 0,184 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 . Земельна ділянка зареєстрована приватним нотаріусом на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2023 року. Рішенням одинадцятої сесії Попільнянської селищної ради VII скликання №355 від 14.11.2017 року «Про розмежування земельних ділянок за цільовим призначенням» було розмежовано належну ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,5600 га, яка знаходиться в с.Рудка, Попільнянського району, Житомирської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ЖИ № 04-10-006408, за наступним призначенням: площею 0,2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 ; площею 0,1260 га за адресою АДРЕСА_2 та площею 0,1840 га за адресою АДРЕСА_3 - для ведення особистого селянського господарства.

Однак рішенням двадцять п`ятої сесії Попільнянської селищної ради VIII скликання №700 від 10.05.2023 року «Про внесення змін до рішення ради від 14.11.2017 року №355 «Про розмежування земельних ділянок за цільовим призначенням» внесено зміни до рішення від 14.11.2017 року №355, а саме - в абзаці другому п.10 виключено слова «та площею 0,1840 га за адресою АДРЕСА_3 ».

Таким чином, звернення до суду з вимогою про скасування державної реєстрації земельної ділянки, шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , кадастровий №:01:001:0007, площею 0,1840 га є дієвим способом захисту його порушеного права.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що звертаючись до суду з позовом він просив скасувати державну реєстрацію земельної ділянки шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про її реєстрацію. Вказує, що при обґрунтуванні позовних вимог ним зазначено, що рішенням виконавчого комітету Кривенської сільської ради народних депутатів Попільнянського району від 21 вересня 1992 року йому була виділена земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку з погосподарськими будівлями в розмірі 0,25 га по АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 6,67 Земельного Кодексу Української РСР 1990 року (чинного на час отримання земельної ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність і їм передавались у власність чи надавались у користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру - у сільській місцевості не більше 0,25 га. По завершенню будівництва будинку він отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.08.2004 року.

На підставі рішення 24 сесії 5 скликання Кривенської сільської ради від 26.12.2008 року він отримав державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЖТ №124245 та №124249 від 10.11.2009 року площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,04098 га та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в АДРЕСА_1 з кадастровими номерами :01:001:0006 та :01:001:0007 відповідно.

Звернувшись в центр надання адміністративних послуг Попільнянської селищної ради з метою внесення відомостей в Державний земельний кадастр та реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0007, площею 0,4098 га, він отримав відмову, а також йому було надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої за кадастровим номером :01:001:0007 зареєстрована земельна ділянка площею 0,1840 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 .

Вказував, що рішенням одинадцятої сесії Попільнянської селищної ради VII скликання №355 від 14.11.2017 року «Про розмежування земельних ділянок за цільовим призначенням» було розмежовано належну ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,5600 га, яка знаходиться в с. Рудка, Попільнянського району, Житомирської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ЖИ № 04-10-006408 за наступним призначенням: площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 ; площею 0,1260 га за адресою АДРЕСА_2 та площею 0,1840 га за адресою: АДРЕСА_3 , для ведення особистого селянського господарства. Однак, рішенням 25 сесії Попільнянської селищної ради VIII скликання №700 від 10.05.2023 року «Про внесення змін до рішення ради від 14.11.2017 року №355 «Про розмежування земельних ділянок за цільовим призначенням» внесено зміни до рішення від 14.11.2017 року №355, а саме - в абзаці другому п.10 виключено слова «та площею 0,184 га за адресою: АДРЕСА_3 ».

Вважає, що відмовляючи в задоволенні позову, судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки суд послався на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, зокрема на рішення Попільнянського районного суду, яке залишене без змін апеляційною та касаційною інстанцією, що ОСОБА_3 набув право власності на спірну земельну ділянку, яку в подальшому відчужив ОСОБА_4 ще у 2001 році, тобто раніше до набуття у 2009 році ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,4098 га, кадастровий номер :01:001:0007, яка розташована по АДРЕСА_1 . Тому суд вважав безпідставними твердження позивача про порушення ОСОБА_3 , в подальшому ОСОБА_4 , який купив спірну земельну ділянку у ОСОБА_3 , його право власності на спірну земельну ділянку. Суд зазначив в рішенні, що ОСОБА_4 правомірно було продано земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0007, площею 0,1840 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2023 року, ОСОБА_2 та приватним нотаріусом внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про власника вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 .

Звертає увагу, що відсутність в Державному акті ОСОБА_3 чіткої адреси розташування земельної ділянки площею 0,1840 га, тим паче, що земельні ділянки розташовані по АДРЕСА_2 є суміжними із земельними ділянками по АДРЕСА_3 , можна пояснити наявністю Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (в редакції від 05.03.2001 року), відповідно до якої було заборонено подвійну приватизацію та приватизацію лише присадибної земельної ділянки.

Зазначає, що як на підставу для звернення до суду ним зазначено, що Державний акт від 05 березня 2001 року на право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,5600 га, є недійсним, так як 24 січня 2005 року за заявою власника припинено його право приватної власності на земельну ділянку площею 0,18 га, земельну ділянку віднесено до земель запасу і сільська рада повинна була внести зміни до Державного акту, що зроблено не було Крім того, цією ж сесією було вирішено питання про передачу позивачу даної земельної ділянки площею 0,18 га на підставі заяви.

В пункті «а» частини першої статті 140, частини першої ст. 142 ЗК України (в редакції від 24 січня 2005 року) зазначено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є добровільна відмова власника від права на земельну ділянку. Припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.

Вказує, що ОСОБА_3 на підставі рішення сільської ради №8 від 12 лютого 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,56 га та 05 березня 2001 року видано Державний акт на земельну ділянку площею 0,56 га, яка складається з двох земельних ділянок.

Зазначає, що йому було передано земельну ділянку в 1992 році під забудову та на підставі рішень сільської ради від 26 грудня 2008 року було видано Державні акти на земельні ділянки від 10 листопада 2009 року, в той час як право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки виникло на підставі рішення сільської ради від 12 лютого 2001 року та 05 березня 2001 року видано Державний акт, тобто вважає, що позивач набув право власності на земельні ділянки набагато раніше, ніж ОСОБА_3 .

Рішенням сільської ради від 24 січня 2005 року йому передано з земель запасу, що утворився внаслідок припинення права користування земельними ділянками громадян, земельну ділянку площею 0,18 га по АДРЕСА_4 та рішенням сільської ради від 24 січня 2005 року за заявою ОСОБА_3 було припинено його право власності на земельну ділянку площею 0,18 га.

Звертає увагу, що беззаперечним є факт набуття ОСОБА_3 в 2001 році права власності на земельні ділянки площею 0,3760 га та площею 0,184 га (загальною площею 0,56 га) і він не оспорює даного факту. Однак добровільна відмова власника ОСОБА_3 від права власності на одну із земельних ділянок площею 0,18 га теж мала місце. ОСОБА_3 була написана заява до Кривенської сільської ради і рішенням двадцятої сесії Кривенської сільської ради IV скликання від 24 січня 2005 року, його заява про відмову була розглянута та прийнято рішення про припинення права власності на земельну ділянку площею 0,18 га. Земельну ділянку віднесено до земель запасу сільської ради, а земельна ділянка ОСОБА_3 зменшилась до 0,3760 га. Дана обставина судом при прийнятті рішення врахована не була, як і не було з`ясовано чи можливе розташування присадибної земельної ділянки за різними адресами.

Приймаючи рішення по справі судом не було враховано, що рішенням 11 сесії Попільнянської селищної ради VІІ скликання №355 від 14.11.2017 року «Про розмежування земельних ділянок за цільовим призначенням» було розмежовано належну ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,5600 га, яка знаходиться в с. Рудка, Попільнянського району, Житомирської області, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЖИ №04-10-006408, за наступним призначенням: площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1260 га за адресою: АДРЕСА_2 та площею 0,1840 га за адресою: АДРЕСА_3 для ведення особистого селянського господарства. Однак рішенням 25 сесії Попільнянської селищної ради VІІІ скликання №700 від 10.05.2023 року «Про внесення змін до рішення ради від 14.11.2017 року №355 «Про розмежування земельних ділянок за цільовим призначенням» внесено зміни до рішення від 14.11.2017 року №355, а саме в абзаці другому п.10 виключено слова «та площею 0,184 га за адресою: АДРЕСА_3 ». Дана обставина залишилась судом поза увагою.

Наказ Державного комітету України по земельних ресурсах №174 від 02.07.2003 року, який був чинний на час отримання ним кадастрових номерів на земельні ділянки та Закон України «Про державний земельний кадастр», який діяв на час отримання кадастрових номерів ОСОБА_3 , свідчить про те, що один і той же кадастровий номер не може бути присвоєний двом різним земельним ділянкам, але дана обставина не була прийнята до уваги судом. По даному питанню суд лише звернув увагу, що Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року №1051, передбачена процедура виправлення помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру, що поширюється на земельні ділянки, які мають однаковий кадастровий номер.

Враховуючи вищезазначене, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі та третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися. Від представника Попільнянської селищної ради надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення апеляційної скарги не заперечують.

Позивач та його представник у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити вимоги, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8 т.1).

На підставі державних актів на право власності на земельну ділянку позивач є власником земельних ділянок площею 0,1500 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель спору, кадастровий номер :01:001:0015 та площею 0,4098 га - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0007, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-10 т.1).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0007 площею 0,1840 га, за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.11 т.1).

Згідно виписки із рішення виконкому Кривенської сільської ради народних депутатів Попільнянського району від 21 вересня 1992 року, ОСОБА_1 виділено земельну ділянку в розмірі 0,25 га по АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку з погосподарськими будівлями (а.с.12 т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного 10 січня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , останній набув право власності на ділянку площею 0,1840 га, яка розташована АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0007 (а.с.136 т.1).

13 липня 2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1840 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0007 (а.с.137-138 т.1).

Право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав (а.с.139 т.1).

Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій від 21.03.2024 року №72176963, ОСОБА_1 відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації права вланості на земельну ділянку за заявою у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0007, але з іншою площею, через зареєстровано право власності за іншою фізичною особою (а.с.100).

Рішенням Кривенської сільської ради Попільнянського району 20 сесії ради IV скликання від 24.01.2005 року, ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистих селянських господарств та обслуговування житлових будинків площею 0,49 га по АДРЕСА_1 (а.с.140 т.1).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5600 га в с. Рудка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.135 т.1).

21 січня 2005 року ОСОБА_3 подав заяву про припинення права власності на земельну ділянку площею 0,18 га по АДРЕСА_5 , на підставі якої рішенням Кривенської сільської ради 21 сесії ради ІV скликання від 24.01.2005 року було припинено право власності на вказану ділянку.

На підставі заяви ОСОБА_1 про надання йому у власність земельної ділянки для ведення особистого господарства, рішенням Кривенської сільської ради Попільнянського району 21 сесії ради ІV скликання від 24.01.2005 року позивачу було надано земельну ділянку площею 0,18 га по АДРЕСА_1 для розширення особистих селянських господарств із земель запасу, що утворилися внаслідок припинення права користування земельними ділянками громадян (а.с.142, 143 т.1).

24 листопада 2017 року ФОП ОСОБА_5 було розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею - 0,5600 га ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . 02.01 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0,2500 га ( АДРЕСА_2 ) 01.03 для ведення особистого селянського господарства (присадибна ділянка) - 0,1260 га ( АДРЕСА_2 ) 01.03 для ведення особистого селянського господарства (присадибна ділянка) - 0,1840 га ( АДРЕСА_3 (кадастрові номери земельних ділянок - :01:001:0006, :01:001:0008, :01:001:0007) (код документації 2018МФ18ЖТПП 000320) (а.с.146-185 т.1).

Попільянським районним судом розглядався спір у справі №288/1034/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області про визнання незаконним рішення ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, договору купівлі - продажу земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в ході розгляду якого досліджувалися обставини набуття, припинення права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0007, площею 0,1840 га, попередніх власників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та в задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с.188-193 т.1).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 28.01.2021 року рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.06.2020 року залишено без змін (а.с.194-201 т.1).

Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій Верховний Суд в своїй постанові від 13.09.2023 року зробив висновок, що право ОСОБА_1 не порушено наявністю права власності на земельну ділянку площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:001:0007 за ОСОБА_6 , так як попередній власник ОСОБА_3 набув право власності на вказану земельну ділянку раніше, отримавши Державний акт на право власності на земельну ділянку в 2001 році, в той час як Гончар отримав Державний акт на земельну ділянку площею 0,4098 га кадастровий номер :01:001:0007, тільки в 2009 році (а.с.202-207 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для звернення до суду з даним позовом, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять існування порушень чи реальної небезпеки порушень з боку відповідача ОСОБА_2 , права власності чи законного володіння позивача, створюють для позивача перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та підлягають відновленню в порядку встановленому законом, а тому в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі. Також позивачем не обґрунтовано та не доведено, яким чином дії Попільнянської селищної ради порушують його права.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним, виходячи із наступного.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Частиною четвертою статті 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (стаття 41).

Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За положеннями частини першої-другої статті 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 червня 2020 року у справі 288/1034/19, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанцією, з висновками яких також погоджується колегія суддів, ОСОБА_3 набув право власності на спірну земельну ділянку, яку в подальшому відчужив ОСОБА_4 , ще у 2001 році, тобто до набуття у 2009 року ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,4098 га, кадастровий номер :01:001:0007, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Тому, безпідставними є твердження позивача про порушення ОСОБА_3 , в подальшому ОСОБА_4 , який купив спірну земельну ділянку у ОСОБА_3 , його права власності на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_4 правомірно було продано земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0007, площею 0,1840 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2023 року, ОСОБА_2 та приватним нотаріусом внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про власника вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 .

Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.07.2023 року ніким не оспорений та не визнаний недійсним, тому відсутні правові підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0007, площею 0,1840 га - для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки, яка належить відповідачу ОСОБА_2 .

Також суд першої інстанції вірно звернув увагу, що Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, передбачена процедура виправлення помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру, що поширюється на земельні ділянки, які мають однаковий кадастровий номер.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування порушень чи реальної небезпеки порушень з боку відповідача ОСОБА_2 , права власності чи законного володіння позивача, які створюють для позивача перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та підлягають відновленню в порядку встановленому законом, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову.

Отже, доводи апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Головуючий Судді