ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3344/25 Справа № 214/6891/24 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 214/6891/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «Арселор Міттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю внаслідок професійного захворювання.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з 06 червня 1996 року працює на підприємстві відповідача за професією слюсар-ремонтник в сортопрокатному цеху №2.

Згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 15 травня 2023 року № ПС/3.1/11698-23, складеної Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом МОЗ України від 08 квітня 2014 року № 248, умови праці позивача відносяться до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»: по вмісту хімічних речовин в повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі», по мікроклімату - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі», по шуму - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі», по важкості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі», по напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі».

Так, у зазначених умовах праці позивач працював 27 років та 2 місяці.

Протягом 2015-2022 років позивач один раз на два роки регулярно проходив періодичні медичні огляди та за рішеннями лікарських комісій визнавався придатним для роботи за професією. Однак, з 2021 року у позивача почали виникати проблеми зі слухом, зокрема зниження слуху на обидва вуха, періодичний шум у вухах, з приводу чого він з 2021 року перебуває під диспансерним наглядом у Криворізькій міській лікарні № 4.

Так, в липні 2022 року та у вересні 2023 року лікарська комісія визнала позивача непридатним для роботи за професією, а під час обстеження та лікування позивача в ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» у період з 09 серпня 2023 року по 18 серпня 2023 року, згідно медичного висновку лікарської комісії від 15 серпня 2023 року № 845, позивачу було встановлено наступний діагноз професійного захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість справа третього ступеня (з помірним зниженням слуху), зліва четвертого ступеня (з вираженим зниженням слуху).

Так, на підставі повідомлення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність у позивача професійного захворювання на підприємстві відповідача було проведено розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання, за результатами якого було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08 вересня 2023 року форми П-4, у п.п.17, 18 якого було зазначено, що під час виконання своїх трудових обов`язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на позивача діяв шкідливий виробничий фактор такий як шум, який і є причиною виникнення професійного захворювання.

14 грудня 2023 року за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено 20% втрати професійної працездатності та показано медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного характеру.

Так, у зв`язку з вказаним професійним захворюванням позивач переживає фізичні та душевні страждання, позаяк у нього знижений слух на обидва вуха, через що йому складно спілкуватись з оточуючими його людьми та в сім`ї, у зв`язку з чим він відчуває сором та пригнічення, у нього порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості повноцінно реалізовувати свої звички та бажання, що вносить істотні вимушені зміни у його життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на свою користь, в рахунок компенсації за моральну шкоду завдану ушкодженням здоров`я в розмірі 160 000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків у розмірі 40 000 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що ним оцінено свої моральні страждання, виходячи з критеріїв розумності і справедливості, тоді як суд першої інстанції безпідставно занизив розмір моральної шкоди. При цьому, просить суд апеляційної інстанції врахувати ступінь втрати професійної працездатності та причини виникнення професійного захворювання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборон на проведення робіт у шкідливих умовах праці.

Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці.

Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. На ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідно до вимог чинного законодавства, повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення умов праці шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва.

Сума компенсації моральної шкоди є необґрунтованою, завищеною та не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої стверджує позивач.

Суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваного рішення, не врахував наведені доводи відповідача та задовольнив позовні вимоги в розмірі 40 000 грн, що перевищує розмір задоволених позовних вимог в аналогічних справах, а отже оскаржуване рішення не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про причини неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 06 червня 1996 року працює слюсарем-ремонтником в сортопрокатному цеху № 2 підприємства відповідача.

Згідно медичних довідок про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника № 571 від 07 червня 2021 року та № 301 від 19 травня 2022 року, позивач проходив періодичні медогляди та за їх результатами був визнаний придатним працювати за професією, а згідно медичних довідок про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника № 518 від 15 липня 2022 року та № 766 від 04 вересня 2023 року, позивач за результатами пройдених періодичних медоглядів був визнаний не придатним працювати за професією.

Згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 15 травня 2023 року № ПС/3.1/11698-23, складеної Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом МОЗ України від 08 квітня 2014 року № 248, умови праці позивача за даними протоколів лабораторно-інструментальних досліджень умов праці на робочому місці відносяться до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»: по вмісту хімічних речовин в повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі», по мікроклімату - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі», по шуму - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі», по важкості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі», по напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі».

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15 серпня 2023 року (протокол №845) ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» та виписки із медичної карти № 2315 стаціонарного хворого ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 18 серпня 2023 року, позивачу було встановлено професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість справа третього ступеня (з помірним зниженням слуху), зліва четвертого ступеня (з вираженим зниженням слуху).

Згідно п.п. 17, 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08 вересня 2023 року форми П-4, працюючи слюсарем-ремонтником сортопрокатного цеху № 2 прокатного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг`у період з 06 червня 1996 року по 08 вересня 2022 року (простій за межами підприємства), позивач виконував ремонт механічного обладнання - шпинделів, редукторів, роликів, шестиренних клітей, штанг штовхачів, шестиренних вузлів, сполучних валів, аварійних ножиць, а також металоконструкцій огороджень та перекриттів, приймав участь у проведенні поточних ремонтів станів та агрегатів, займався перевезенням обладнання для ремонту в ремонтні цехи комбінату, а також поверненням обладнання з ремонту, виконував комплектування ремонтів матеріалами та запчастинами з баз та складів підприємства. Під час виконання своїх трудових обов`язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на позивача діяв шкідливий виробничий фактор такий як шум, еквівалентний рівень якого складає 83 дБА при ГДР 80 дБА.

Крім того, у п. 15 зазначеного вище Акту встановлено, що у позивача не було раніше виявлено хронічних професійних захворювань (отруєнь).

Згідно п. 12 цього ж Акту встановлено, що позивач пропрацював на підприємстві Відповідача за професією у вказаному цеху в умовах впливу шкідливих факторів 27 років 02 місяці.

14 грудня 2023 року позивачу висновком МСЕК було первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності з 20 листопада 2023 року до 01 грудня 2024 року з призначенням дати чергового переогляду.

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 втратив професійну працездатність внаслідок отримання професійного захворювання, у зв`язку з роботою на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в умовах шкідливих виробничих факторів, що характеризувалися підвищеним рівнем шуму, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, дійшов висновку щодо завдання позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, у зв`язку з отриманим ним на виробництві відповідача професійним захворюванням, та обов`язку відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, оскільки саме останній є особою, винною в ушкодженні здоров`я позивача на виробництві, яке потягло за собою стійку втрату ним професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п.п. 17, 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08 вересня 2023 року форми П-4, працюючи слюсарем-ремонтником сортопрокатного цеху № 2 прокатного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг`у період з 06 червня 1996 року по 08 вересня 2022 року (простій за межами підприємства), позивач виконував ремонт механічного обладнання - шпинделів, редукторів, роликів, шестиренних клітей, штанг штовхачів, шестиренних вузлів, сполучних валів, аварійних ножиць, а також металоконструкцій огороджень та перекриттів, приймав участь у проведенні поточних ремонтів станів та агрегатів, займався перевезенням обладнання для ремонту в ремонтні цехи комбінату, а також поверненням обладнання з ремонту, виконував комплектування ремонтів матеріалами та запчастинами з баз та складів підприємства. Під час виконання своїх трудових обов`язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на позивача діяв шкідливий виробничий фактор такий як шум, еквівалентний рівень якого складає 83 дБА при ГДР 80 дБА.

Отже, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 40 000 грн, суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсів лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача ОСОБА_1 .

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 20 %, позивача не визнано людиною з інвалідністю. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він переживає фізичні та душевні страждання, позаяк у нього знижений слух на обидва вуха, через що йому складно спілкуватись з оточуючими його людьми та в сім`ї, у зв`язку з чим він відчуває сором та пригнічення, у нього порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості повноцінно реалізовувати свої звички та бажання, що вносить істотні вимушені зміни у його життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (40 000 грн) не відповідає судовій критеріям розумності, виваженості і справедливості у даній ситуації.

Так, колегією суддів встановлено, що позивач переживає фізичні та душевні страждання, позаяк у нього знижений слух на обидва вуха, через що йому складно спілкуватись з оточуючими його людьми та в сім`ї, у зв`язку з чим він відчуває сором та пригнічення, у нього порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості повноцінно реалізовувати свої звички та бажання, що вносить істотні вимушені зміни у його життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 20 %, що є наслідком праці позивача на підприємстві відповідача протягом 27 років та 2 місяців, враховуючи те, що позивача не визнано людиною з інвалідністю, та враховуючи те, врата працездатності безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 40 000 грн до 80 000 грн, що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутня вина відповідача в спричиненні моральної шкоди не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в даному випадку вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на судову практику районних та апеляційних судів в аналогічних справах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аргументи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 20 %, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів, враховуючи тривалий стаж роботи позивача на ПАТ «АрселоріМіттал Кривий Ріг» в шкідливих умовах праці (27 років та 2 місяців), вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 40 000 грн до 80 000 грн, що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 160 000 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 40 000 грн до 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: