Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/78/24
Провадження № 2/644/2/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Книшенко А.С., позивача- ОСОБА_1 , відповідачки- ОСОБА_2 , представника відповідачки- ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію за його частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя - 1/2 ринкової вартості транспортного засобу CHEVROLET LACCETI, державний номерний знак НОМЕР_1 , у сумі 75700 грн. Посилається на те, що 04.12.1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будо укладено шлюб. 16.06.2023 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова розглянуто цивільну справу №644/1162/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та позов задоволено в повному обсязі. В період шлюбу, 15.02.2023 року за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу було придбано транспортний засіб CHEVROLET LACCETI, д.н.з. НОМЕР_1 . Враховуючи, той факт, що відповідачка не бажає в добровільному порядку поділити вказане рухоме майно, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. 05.07.2023 року транспортний засіб CHEVROLET LACCETI, д.н.з. НОМЕР_1 , було перереєстровано, а користувачем залишилась відповідачка. 19.11.2023 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 зроблено звіт про оцінку майна транспортного засобу CHEVROLET LACCETI, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно якого ринкова вартість цього автомобіля складає 151 400 гривень. Вважає, що суд має право присудити позивачу за неподільну річ на підставі частин першої та другої статті 71 Сімейного кодексу України та на підставі частини другої статті 364 Цивільного кодексу України - грошову компенсацію вартості її 1/2 частки транспортного засобу, який був у праві спільної сумісної власності та був відчужений без згоди позивача.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що транспортний засіб CHEVROLET LACCETI, д.н.з. НОМЕР_1 , ніколи не був спільною сумісною власністю позивача та відповідача. У травні 2022 року позивач пішов із сім`ї, почав проживати окремо, з того часу вони не проживали однією сім`єю, не мали спільних прав та обов`язків, спільного бюджету, спільних грошових коштів. У період лютий-липень 2023 року старший син ОСОБА_5 на підставі двох договорів купівлі-продажу спочатку перереєстрував транспортний засіб на ім`я своєї матері, а потім на свої ім`я, грошові кошти за такими договорами купівлі продажу матір`ю сину фактично не сплачувались. 15.02.2023 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу оформив транспортний засіб CHEVROLET LACCETI, д.н.з. НОМЕР_1 , на ім`я своєї матері ОСОБА_2 , яка не передавала своєму сину грошові кошти як оплату за транспортний засіб. 05.07.2023 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу оформила транспортний засіб на свого сина ОСОБА_5 , який грошові кошти як оплату за транспортний засіб не передавав. Крім того, зазначила, що долучений до позовної заяви звіт про оцінку транспортного засобу не може вважатися допустимим доказом, оскільки звіт було виконано за адвокатським запитом представника позивача, особистий огляд транспортного засобу оцінювачем не проводився. Просить відмовити в задоволенні позову і стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

Подана позивачем ОСОБА_1 відповідь на відзив ухвалою суду від 10.03.2025 року залишена без розгляду в зв`язку з пропуском строку на її подання.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі доводів викладених у відзиві.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.02.2024 року було відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 04.12.1998 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м. Харків, актовий запис № 1486. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.06.2023 року шлюб між ними було розірвано.

Згідно договору купівлі продажу № 6341/2023/3658119 від 15.02.2023 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , остання придбала автомобіль марки CHEVROLET LACCETI, державний номерний знак НОМЕР_2 . Згідно п. 3 договору вартість транспортного засобу встановлена за домовленістю сторін та складає 12000 грн.

На підставі договору купівлі-продажу № 6342/2023/3916703 від 05.07.2023 року, ОСОБА_2 вказаний автомобіль марки CHEVROLET LACCETI, державний номерний знак НОМЕР_1 , було продано ОСОБА_5 . Згідно п. 3 договору вартість транспортного засобу встановлена за домовленістю сторін та складає 12000 грн.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч.6 ст.57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 23 і 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідачка вказує, що транспортний засіб CHEVROLET LACCETI, д.н.з. НОМЕР_1 , ніколи не був спільною сумісною власністю позивача та відповідача. У травні 2022 року позивач пішов із сім`ї, почав проживати окремо, з того часу вони не проживали однією сім`єю, не мали спільних прав та обов`язків, спільного бюджету, спільних грошових коштів. При цьому при оформленні договорів купівлі продажу спірного автомобіля фактично грошові кошти не передавалися, оскільки договори оформлялися між матір`ю та сином.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 11.07.2024 року в своїх поясненнях суду зазначив, що з травня-червня 2022 року він та відповідачка перестали проживати разом однією сім`єю. Отже, позивач ОСОБА_1 визнав зазначені відповідачкою у відзиві на позов обставини того, що з травня 2022 року сторони по справі перестали проживати однією сім`єю.

У відзиві відповідачка також посилалась на те, що з травня 2022 року сторони по справі не мали спільних прав та обов`язків, спільного бюджету, спільних грошових коштів. Позивач своєчасно не подав відповідь на відзив, де б заперечував ці обставини. Навпаки, позивач погодився з тим, що з травня-червня 2022 року він та відповідачка перестали проживати разом однією сім`єю. Беручи до уваги визнання позивачем цих обставин, представник відповідачки в судовому засіданні відмовився в подальшому допиті свідків на підтвердження цих обставин.

Таким чином, договір купівлі-продажу вказаного вище транспортного засобу було укладено відповідачкою 15.02.2023 року, тобто через значний час після припинення спільного ведення господарства сторонами по даній справі.

В своїх пояснення 11.07.2024 року позивач ОСОБА_1 , не спростовуючи факту припинення спільного ведення господарства сторонами по даній справі з травня-червня 2022 року, посилається на те, що він думає, що відповідачка придбала автомобіль за його особисті кошти, які він збирав дочці, а відповідачка забрала їх із сейфа в серпні 2021 року.

Отже, позивач ОСОБА_1 вважає, що автомобіль було придбано 15.02.2023 року за його особисті кошти, які відповідачка забрала ще в серпні 2021 року.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду належні, достатні і допустимі докази того, що вказаний автомобіль було придбано за його особисті кошти, як і докази того, що відповідачка забрала ці кошти із сейфа в серпні 2021 року. ОСОБА_1 не надав докази того, що він звертався до відповідачки чи відповідних органів з приводу коштів, забраних із сейфа.

Таким чином, позивач не доказав, що вказаний вище автомобіль CHEVROLET LACCETI, державний номерний знак НОМЕР_1 України, було придбано за його особисті кошти.

В судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що автомобіль CHEVROLET LACCETI належав йому, ним він користувався під час проходження військової служби до квітня 2022 року. Потім його перевели на інше місце служби і автомобіль він залишив вдома в м.Харкові. В листопаді 2022 року він вирішив придбати собі інший автомобіль, а автомобіль CHEVROLET LACCETI він віддав своїй матері відповідачці по даній справі. В 2023 році він переоформив цей автомобіль на свою маму. Їм сказали, що оформляти договір дарування буде дорожче, а тому вони підписали договір купівлі-продажу автомобіля. Ніякі кошти за автомобіль відповідачка, як покупець йому не платила. Автомобіль він переоформив на маму, оскільки не хотів, щоб за ним рахувалось два автомобіля. Пізніше відповідачка сказала йому, що батько подав на розлучення і буде ділити майно, і тому вказаний автомобіль знову переоформили на ОСОБА_5 . Він також ніякі кошти їй не платив, як раніше не платила і вона.

Отже, наявні підстави, визначені ч.6 ст.57 СК України, для визнання особистою приватною власністю дружини автомобіля, придбаного 15.02.2023 року, тобто через значний час після припинення спільного ведення господарства сторонами по даній справі.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що спірний автомобіль CHEVROLET LACCETI, який було придбано відповідачкою 15.02.2023 року, не був спільною сумісною власністю подружжя, а тому і не підлягав поділу як спільне сумісне майно подружжя.

Беручи до уваги вищевикладене, що автомобіль CHEVROLET LACCETI, який було придбано відповідачкою 15.02.2023 року, не був спільною сумісною власністю подружжя, не підлягав поділу як спільне сумісне майно подружжя, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача 1/2 ринкової вартості транспортного засобу CHEVROLET LACCETI, державний номерний знак НОМЕР_1 , у сумі 75700 грн.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і відшкодуванню йому за рахунок відповідачки не підлягають.

Відповідачка просить суд стягнути з позивача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн. відповідачка надала суду: договір про надання правничої допомоги від 05.01.2024 року, укладений між нею і адвокатом Панасенко П.П.; додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 05.01.2024 року, де сторони погодили гонорар в розмірі 12000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 05.01.2024 року, де зафіксовано отримання адвокатом 12000 грн.; розрахунок витрат на правничу допомогу, в якому зазначені послуги, які надаються, кількість годин та вартість; акт приймання-передачі робіт від 26.07.2024 року.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивач по справі не надав суду заперечення щодо витрат відповідачки на правничу допомогу у розмірі 12000 грн., вказані витрати підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 5, 10-13, 76-84, 137, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 57, 60 СК України,- суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя - 1/2 ринкової вартості транспортного засобу CHEVROLET LACCETI, державний номерний знак НОМЕР_1 , у сумі 75700 грн., - ВІДМОВИТИ.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.03.2025 року.

СУДДЯ: