Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1282/24 Головуючий у 1-й інст. Збаражський О. М.
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м.Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Борисюка Р.М.,

Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у м. Житомирі цивільну справу №293/1282/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського О.М. у с. Черняхів (повний текст складено 09 грудня 2024 року),

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 69142,16 грн, яка складається з: 19602,00 грн тіла кредиту; 26135,36 грн процентів за користування кредитом, 23404,80 грн процентів за 60 календарних днів та 10000,00 грн витрат на правову допомогу і 2422,40 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 27 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №6604045 про надання споживчого кредиту, за умовами якого сума кредиту (загальний розмір) складає 20000,00 грн, строк кредиту 364 дні, дата повернення кредиту 25 квітня 2024 року. Процентна ставка стандартна становить 1,89 % в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало, надавши кредитні кошти у розмірі 20000,00 грн, шляхом зарахування їх на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

Представник позивача вказав, що відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав та допустив заборгованість за кредитним договором, хоча й у період з 27 квітня 2023 року по 26 травня 2024 року ОСОБА_1 здійснював оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 11004,70 грн, спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 398,00 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 10606,70 грн.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору в загальному розмірі становить 69142,16 грн, яку й позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором №6604045 про надання споживчого кредиту у розмірі 69142,16 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн, та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що додана до матеріалів справи паперова копія договору кредиту не може вважатись належним доказом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів укладення кредитного договору у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», його належне підписання уповноваженою особою, докази, які відображають час та спосіб генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження останнім пропозиції щодо укладення договору, а також отримання ОСОБА_1 вказаного договору. У зв`язку з цим, на думку ОСОБА_1 , позовні вимоги щодо стягнення з нього відсотків у розмірі 26135,36 грн та 23404,80 грн (за 60 календарних днів) є безпідставними.

Крім того матеріали справи не містять доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів за договором №6604045 від 27 квітня 2023 року. Розрахунок заборгованості та платіжні доручення скаржник не вважає доказами існування заборгованості.

Звертає увагу також на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» належним чином повідомило ОСОБА_1 про заміну кредитора у зобов`язанні та надало йому докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, у справі відсутній розмір вимоги до боржника, яка відступається.

Стверджує, що позивач втратив право на нарахування процентів відповідачу за користування кредитом після 25 квітня 2024 року, а також у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 з 10 жовтня 2023 року є військовослужбовцем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що рішення суду першої інстанції обґрунтоване та законне, прийняте з дотримання норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. ОСОБА_1 не наведено жодних аргументів про будь-які порушення норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції, докази у справі досліджено всебічно та надано їм належну оцінку. Зазначає, також, що витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції складають 8 000,00 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 27 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір споживчого кредиту №6604045 (т. 1 а.с. 25-34).

Згідно п.п. 1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20000,00 гривень, строк кредиту 364 днів, тип процентної ставки фіксована.

Відповідно до п. 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. Згідно п.1.5.2 знижена процентна ставка 1,89 % в день та застосовується, якщо споживач до 04 травня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних умовах. При цьому, застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.

Відповідно до п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Згідно з п. 3.1. Договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Відповідно до п. 3.4 договору розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Споживач розуміє та надає згоду Товариству, що застосування зниженої процентної ставки відповідно до пп. 1.5.1. Договору залежить від того чи отримає Споживач індивідуальну знижку від Товариства та скористається своїм правом на її використання (виконає умови для отримання знижки) на стандартну процентну ставку, та у випадку такого отримання Споживач погоджується, що застосування зниженої ставки є наперед обумовленим та не може вважатися односторонньою зміною умов Договору, оскільки, умови про застосування різних процентних ставок за цим Договором чітко визначені домовленістю Сторін. Усі умови застосування знижки визначені даним Договором та не вимагають підписання Сторонами будь-яких інших додаткових документів.

Вказаний вище договір про надання споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем електронним підписом 27 квітня 2023 року одноразовим ідентифікатором «А2832».

Крім того, у договорі ОСОБА_1 вказав свій контактний email: ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 34)

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 05 грудня 2024 року на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 27 квітня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» зарахувало грошові кошти в розмірі 20000 грн (т. 1 а.с. 255)

За довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 27 травня 2024 року, на платіжну картку № НОМЕР_1 , 27 квітня 2023 року о 6:20 год перераховано 20000 грн (т. 1 а.с. 96).

Згідно розрахунку, наданого ТОВ «Авентус Україна», заборгованість відповідача за договором № 6604045 від 27 квітня 2023 року склала 45737,36 грн, з яких 19602 грн - сума кредиту; 26135,36 грн - сума процентів за користування кредитом (т. 1 а.с. 44-64).

27 травня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги за кредитним договором №6604045, що підтверджується договором факторингу №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року (т. 1 а.с. 119-129).

Акт до договору факторингу №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року підписаний ТОВ «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» 04 червня 2024 року (т. 1 а.с. 130).

Згідно платіжних доручень №№420,421 від 31 травня 2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перерахувало на рахунок ТОВ «Авентус Україна» 19100,00 грн та 933424,99 грн; призначення платежу: сплата за договором факторингу №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року (т. 1 а.с. 74, 72).

Крім того, згідно платіжного доручення №424 від 04 червня 2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перерахувало на рахунок ТОВ «Авентус Україна» 3115200,00 грн, призначення платежу: сплата за договором факторингу №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року (т. 1 а.с. 73).

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27.05/24-Ф, сторони підписали акт про те, що ТОВ «Авентус Україна» передало «ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» реєстр боржників у кількості 16723. Загальна сума заборгованості за вказаним актом прийому-передачі реєстру боржників склала 149395902,29 грн (т. 1 а.с. 253).

27 травня 2024 року позивач направив на електронну пошту ОСОБА_1 , зазначену при укладенні кредитного договору, повідомлення про відступлення права грошової вимоги до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за договором про надання споживчого кредиту від 27 квітня 2023 року, вказав найменування фактора та реквізити для здійснення платежів (т. 1 а.с. 42).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, істотно їх порушує, до погашення заборгованості заходів не вживав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за договором споживчого кредиту та відсотків. Оскільки відповідачем не оспорено факт укладення кредитного договору та його умови, то правильність і правомірність визначення зобов`язань за ним судом не оцінюється.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Як вбачається із матеріалів справи 27 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 6604045 про надання споживчого кредиту(далі договір), у формі електронного договору, який було підписано з використанням позичальником ОСОБА_1 електронного підпису одноразовим ідентифікатором А2832.

З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що 27 квітня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 6604045 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору, сума кредиту складає 20000,00 гривень.

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно встановив суд першої інстанції згідно із витягу з реєстру відступлених прав вимог, що були відступлені первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», право вимоги до відповідача за договором №6604045 від 27 квітня 2023 року становить 45737,36 грн, з яких 19602 грн - сума кредиту; 26135,36 грн - сума процентів за користування кредитом, які нараховані за період з 27 квітня 2023 року по 30 липня 2023 року. Заборгованість за відсотками становить 26135,36 грн, які нараховані в межах строку дії договору та з врахуванням внесеної ОСОБА_1 суми на погашення кредитної заборгованості. Нарахування позивачем відсотків за 60 календарних днів за період з 31 липня 2023 року по 28 вересня 2023 року здійснено в межах строку договору відповідно до наступного розрахунку: 19602 грн х 1,99% = 390,08 грн х 60 календарних днів = 23404,80 грн. Загалом відсотки складають: 49540,16 грн (26135,36 грн +23404,80 грн).

Розмір заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростовано.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором кредиту в сумі 69142,16 грн, з яких: 19602,00 грн тіла кредиту; 26135,36 грн процентів за користування кредитом, 23404,80 грн процентів за 60 календарних днів.

Факт укладення договору між ТОВ «Авентус України» та ОСОБА_1 підтверджується достатніми та належними доказами, наданими позивачем, які було досліджено судом першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», договір підписаний електронним підписом прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про недоведеність укладення ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» кредитного договору.

Наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем суд вважає належним, оскільки як первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна», так і позивач, не є банківською установою, а тому позбавлені можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. Відповідачем не спростовано розмір заборгованості, який перевірений судом першої та апеляційної інстанції.

Крім того, доводи скаржника про відсутність доказів перерахування відповідачу коштів по кредитному договору є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано до суду доказів на спростування даних обставин, а саме банківську виписку по рахунку № НОМЕР_1 , або довідку з банку про неналежність ОСОБА_1 рахунку, на який відбувалось зарахування коштів.

Доводи апеляційної скарги щодо сумнівів скаржника у правомірності договору факторингу, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про перехід до нового кредитора прав у зобов`язанні, боржником не наведено посилання щодо оскарження вказаного договору або визнання його недійсним у встановленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення скаржником як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Аргументи ОСОБА_1 щодо перебування його на військовій службі як на підставу для звільнення від нарахування штрафних санкцій за невиконання кредитних зобов`язань, а також щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_4 від 01 липня 2024 року №190/986/Ф5 розглянуто судом першої інстанції та вірно визначено, що кредитний договір укладений до вступу відповідача на військову службу, проценти за користування кредитом нараховані за період з 27 квітня 2023 року по 30 липня 2023 року, а відсотки за 60 календарних днів нараховані за період з 31 липня 2023 року по 28 вересня 2023 року. У той же час згідно вказаної довідки ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 з 10 жовтня 2023 року (а.с. 28 т. 2). Тому, висновок суду першої інстанції, що дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може поширюватись на цей період, оскільки на момент укладення кредитного договору 27 квітня 2023 року ОСОБА_1 не перебував на військовій службі, апеляційний суд вважає правильним.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрат понесених на правничу допомогу у розмірі 3000 грн апелянтом не оскаржується за відсутності обґрунтувань скасування даної первісної вимоги, тому й апеляційним судом не переглядається та у цій частині підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні розміру витрат понесених позивачем на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, суд враховує те, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, час витрачений на їх виконання, а тому вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн є неспівмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником позивача на надання правничої допомоги. Також суд рахує, що дана категорія справ є нескладною, типовою, тому зменшує розмір витрат на правничу допомогу до 3000 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. За положеннями п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року