КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/3933/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Березки Р. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Біловчака Дмитра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_2 ,

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Чирки С. С.

від 16 вересня 2024 року

у цивільній справі № 359/2903/24 Бориспільського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2024 року адвокат Березка Р. М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 03.06.2021 та 12.07.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були укладені договори позики, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гордієнко О. В., зареєстровані в реєстрі за № 611 та № 6103. За умовами цих договорів, ОСОБА_3 передала в борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 135 000 грн та у розмірі 270 000 грн (еквівалентно 10 000 доларам США), які останній зобов`язався повернути не пізніше 03 лютого 2022 року.

Вказував, що позивач зверталась до ОСОБА_2 з вимогою про повернення грошових коштів, проте від їх повернення відповідач ухиляється.

Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики № 611 від 03.06.2021 у розмірі 296 147,54 грн, яка складається з 135 000 грн. основної суми боргу, 43 541,67 грн інфляційних нарахувань та 117 605,87 грн пені, а також борг за договором позики № 6103 від 12.07.2021 у розмірі 389 234 грн, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 24 березня 2024 року у розмірі 10000 доларів США. Крім того просила стягнути із відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 03.06.2021 та від 12.07.2021 в розмірі 527 947,42 грн.

В задоволенні вимог в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 223,04 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15 405,94 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Біловчак Д. І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить провадження у даній справі зупинити, рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Вважає, що задовольняючи позовні вимоги по суті суд не встановив самого факту передачі грошових коштів відповідачу, та виконання своїх зобов`язань за договором самим відповідачем. Оскільки ОСОБА_2 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 01.03.2024 по теперішній час, просив зупинити провадження у справі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Березка Р. М., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність доводів, викладених в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Також просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Березка Р. М. проти апеляційної скарги заперечив, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Колегією суддів залишено без задоволення клопотання про зупинення провадження у справі, адже додане до клопотання посвідчення учасника бойових дій, не підтверджує факту перебування відповідача у складі Збройних Сил України. Іншої, актуальної на час апеляційного розгляду, інформації скаржником не подано, що виключає можливість встановлення обставин, які є обов`язковою підставою для зупинення провадження.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Березки Р. М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, та відзив колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Законодавець у статті 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 03.06.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гордієнко О. В., зареєстрований в реєстрі за № 611 (а.с. 26-27).

За умовами договору ОСОБА_1 передала в борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 135 000 гривень, які останній зобов`язався повернути до 03.02.2022.

Пунктом 9 договору передбачено, що у разі прострочення сплати позики позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення.

Судом також встановлено, що 12.07.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Єдігаровим Е. М., зареєстрований в реєстрі за № 6103.

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в борг грошові кошти у розмірі 270 000 гривень, що на день укладення договору еквівалентно 10 000 доларам США згідно курсу НБУ, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 03.02.2022 (а.с.33-34).

В пункті 1 договору сторони узгодили, що у разі зміни курсу долара до гривні, за згодою сторін, грошові кошти повертаються згідно курсу на день повернення позики прирівняно до долару.

28 лютого 2024 року адвокатом Березкою Р. М., в інтересах ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 було направлено претензію із вимогою сплатити заборгованість за договорами від 03.06.2021 та від 12.07.2021 (а.с. 22-25).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що в строк, визначений договорами позики, тобто до 03 лютого 2022 року, грошові кошти ОСОБА_2 не повернув, належного виконання зобов`язання відповідачем доведено не було, та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором від 03.06.2021 у розмірі 135 000 гривень та від 12.07.2021 - у розмірі 389 234 грн (еквівалент 10 000 доларів США станом на дату звернення з позовною заявою до суду).

Також, суд вважав наявними підстави для стягнення нарахувань відповідно до ст. 625 ЦК України за договором від 03.06.2021 за 21 день у розмірі 3713 грн 42 коп.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).

Єдиним доводом апеляційної скарги, яким скаржник обґрунтовує необхідність скасування рішення суду першої інстанції, вказано невстановлення самого факту передачі грошових коштів відповідачу та виконання своїх є зобов`язань за договором самим відповідачем.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 369/7772/15-ц (провадження № 61-12848св21) зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Між тим, будь яких доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем не було надано ні до суду першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Умовами обох договорів, на підставі яких заявлено позов, зафіксовано, що позикодавець передав грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов`язався повернути отриману ним суму.

Так, відповідно до пункту 2 Договору позики від 03.06.2021 р., надання позики Позичальнику здійснюється Позикодавцем в готівковому порядку одночасно з укладенням цього Договору, і підписанням вказаними Сторонами даного договору свідчить про надання позики Позикодавцем в повній сумі та її отримання позичальником. Претензій стосовно передачі зазначеної суми Позичальник до Позикодавця не має.

Також, пунктом 5 Договору позики від 12.07.2021 року зазначено, що сторони підтверджують, що до підписання цього договору Позикодавець передав, а Позичальник отримав від Позикодавця всю суму коштів, зазначену в п. 1 цього Договору, що є підтвердженням повного виконання Позикодавцем належним чином зобов`язань щодо передачі суми грошей за цим договором.

У постанові від 23.012019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виснував, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідач не доводив, що договори були укладені раніше передачі коштів, або ж, що договір не спрямований на реальне настання правових наслідків.

Вказані договори є чинними і в установленому законом порядку частково або повністю визнані не були, а отже підлягають виконанню.

Отже, встановивши наявність між сторонами правовідносин за договорами позики, які відповідачем не виконане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог й стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором від 03.06.2021 у розмірі 135 000 гривень та від 12.07.2021 - у розмірі 389 234 грн (еквівалент 10 000 доларів США станом на дату звернення з позовною заявою до суду).

Вирішуючи питання про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором від 03.06.2021 на підставі ст. 625 ЦК України за період з 04.02.2022 до 24.03.2024, суд першої інстанції врахував, що пунктом 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Установити, що до розрахунку за прострочення виконання, позивачем включено період з 24.02.2022, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог у вказаній частині й стягнення нарахувань лише за період з 03.02.2022 до 24.02.2022.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив самого факту передачі грошових коштів відповідачу, не знайшли підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду наступні докази: договір про надання правової допомоги від 22/02-24, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Березка Р. М., акт № 3 від 02.12.2024 виконаних робіт до договору про надання правової допомоги, загальна вартість виконаних робіт складає 10 000 грн. Відповідно до акту виконаних робіт виконавець надав наступні послуги: ознайомлення із апеляційною скаргою - 1 год., правових аналіз та формування правової позиції для представлення інтересів у суді апеляційної інстанції - 2 год., підготовка і подача відзиву на апеляційну скаргу - 2 год.

За таких обставин, та виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Біловчака Дмитра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 березня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко