Справа № 365/195/25
Номер провадження: 2-з/365/3/25
У Х В А Л А

12 березня 2025 року селище Згурівка

Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,

В С Т А Н О В И Л А :

11 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати автомобіль марки KIA FORTE, рік випуску 2017, державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; в порядку поділу спільного майна, визнати за нею право власності на частину вказаного автомобіля; стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості частки спільного майна подружжя автомобіля KIA FORTE, рік випуску 2017, державний номерний знак: НОМЕР_1 , в сумі 214625,84 грн.

Разом з позовною заявою позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки KIA FORTE, рік випуску 2017, державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , із забороною відчуження автомобіля.

В обґрунтування заяви зазначала, що 11.02.2007 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був кладений шлюб, який 05 січня 2025 року рішенням Згурівського районного суду Київської області розірваний. 29 січня 2022 року у період шлюбу, сторонами за спільні кошти та у спільну сумісну власність був придбаний транспортний засіб марки: KIA FORTE, рік випуску 2017, державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , який оформлений на відповідача, проте, автомобіль є спільним майном подружжя. 28 листопада 2024 року адвокатом М. Танащуком в інтересах позивача було здійснено запит до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві з метою підтвердження інформації щодо наявності автомобіля та його власника. Відповідно до листа № 31/26/09/2117-аз/03-2024-70-2024 від 06.12.2024 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 29.01.2022 року в ТСЦ № 8046 транспортний засіб марки KIA FORTE, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1999 см куб, номер кузова НОМЕР_2 був перереєстрований на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 8046. 07 вересня 2024 року в ТСЦ № 3248 вказаний транспортний засіб був перереєстрований з ОСОБА_2 на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у ТСЦ № 3248. Тобто, у період шлюбу відповідач ОСОБА_2 розпорядився автомобілем без згоди позивача, як співвласника, на власний розсуд. ОСОБА_2 неодноразово повідомляв про його намір відчужити вказаний автомобіль. Проте, позивач припускає, що зазначений транспортний засіб відповідач переоформив на родичів, для можливості ухилення від поділу зазначеного транспортного засобу, що є порушенням прав позивача. Вважає, що найбільш збалансованим та ефективним є поділ такого автомобіля шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частки автомобіля. Зазначає, що заява про забезпечення позову є співмірною із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам закону, а тому існують правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки KIA FORTE, рік випуску 2017, державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 . Невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Вжиття таких заходів забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки можливість розпоряджатися таким об`єктом обмежується на певний час.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести до певних складнощів при виконанні рішення суду.

Як вбачається із зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі ППВС), забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У п. 4 ППВС зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Згідно з ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Із поданих до суду матеріалів вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, предметом якого є визнання спільною сумісною власністю її та відповідача ОСОБА_2 транспортного засобу автомобіля марки KIA FORTE, рік випуску 2017, державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , та стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації за частку у цьому спільному майні в розмірі 214625,84 грн.

Із довідки про надання інформації адвокату М. Танащуку за № 31/26/09/2117-аз/03-2024-70-2024 від 06.12.2024 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб марки KIA FORTE, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1999 см куб, номер кузова НОМЕР_2 , 29.01.2022 в ТСЦ 8046 перереєстрований на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ 8046. 07 вересня 2024 року в ТСЦ № 3248 вказаний транспортний засіб був перереєстрований з ОСОБА_2 на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у ТСЦ № 3248.

Тобто, на час вирішення питання про забезпечення позову відповідач ОСОБА_2 вже не є власником автомобіля марки KIA FORTE, рік випуску 2017, державний номерний знак: НОМЕР_1 , на який позивач просила накласти арешт, новий власник вказаного майна не залучений до участі у справі, позивач ОСОБА_1 не заявляє вимоги про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу у поданій до суду позовній заяві, а відтак відсутні підстави для накладення арешту на автомобіль марки KIA FORTE, рік випуску 2017, державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 .

Крім того, суд також не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений нею спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог. Суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому безпідставне вжиття заходів забезпечення позову порушить права іншого власника вказаного транспортного засобу.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін та інших осіб, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Л.М. Кучерява