ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/2272/24

Головуючий у першій інстанції Лобода Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/613/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: фізична особа - підприємець ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 січня 2025 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на спадкове майно (суддя Лобода Н.В.), ухвалене о 12 год. 42 хв. у м.Бахмач, повний текст складено 07 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовані тим, що 17.09.2021 року та 23.09.2021 року між позивачем та ОСОБА_3 були укладені договори доручення щодо продажу 1/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0047 та земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0358. За вище зазначеними договорами ФОП ОСОБА_1 у рахунок забезпечення виконання зобов`язань на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 внесено 143757 грн та 47940 грн відповідно. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і договори доручення залишились не виконаними. Спадкоємцем майна за заповітом після смерті ОСОБА_3 є відповідачка ОСОБА_2 , яка вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але до цього часу право власності на спадкове майно не оформила. Бахмацькою державною нотаріальною конторою 19.10.2023 року зареєстровано, у строки передбачені вимогами ст.1282 ЦК України, претензію ФОП ОСОБА_1 до спадкоємців боржника ОСОБА_3 . Позивач також звертався до відповідачки з проханням повернути кошти внесені ним на рахунок спадкодавиці, але ОСОБА_2 коштів не повернула. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.03.2024 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 кошти в розмірі 128314.39 грн внесених у рахунок забезпечення договірних зобов`язань. Зазначене рішення суду перебуває на виконанні у Бахмацькому відділі державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, але фактично не виконується. Оскільки ФОП ОСОБА_1 не може отримати задоволення своїх вимог у відповідності до вимог ст. 1282 ЦК України від спадкоємця в межах вартості майна, одержаного у спадщину шляхом одноразового платежу, то єдиним ефективним способом захисту його прав є звернення стягнення на спадкове майно про що і просить в позові позивач.

Заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на спадкове майно відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали цивільної справи, як і матеріали спадкової справи не містять доказів направлення на адресу відповідачки вимоги виконати зобов`язання перед позивачем шляхом сплати боргу одноразовим платежем. Обрання певного способу правового захисту є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Проте, звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно, яке не є предметом застави чи іпотеки, шляхом визнання права власності на нього, ФОП ОСОБА_1 обрав спосіб захисту, який чинним ЦК України та законодавством України не передбачено. Окрім того, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь - якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Визнання права власності на нерухоме майно за ФОП чинним законодавством не передбачене.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить суд скасувати оскарджуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що Бахмацьким районним судом Чернігівської області у рішенні від 04.03.2024 року у справі № 728/3494/23 встановлено обставини пред`явлення позивачем відповідачу, як спадкоємцю відповідної вимоги у строки визначені ч.2 та 3 ст.1282 ЦК України, а тому висновок суду про не направлення вимоги виконати зобов`язання перед позивачем шляхом сплати боргу одноразовим платежем суперечить наявним у матеріалах справи доказам та фактичним обставинам справи. Крім того, обов`язок щодо виконання вимог кредитора спадкоємцями шляхом одноразового платежу встановлено ст.1282 ЦК України. Твердження суду про те, що чинне законодавство не виділяє такого суб`єкту права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи підприємця суперечить правовим висновкам Великої палати Верховного суду викладеним у постанові від 25.02.2020 року у справі № 916/385/19. Також ФОП ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обрання ним неналежного способу захисту своїх прав, оскільки Верховний суд у своїх постановах дійшов висновку, що застосування ст.1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема п.5 ч.2 ст.16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Крім того, позивач вважає, що якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншої особою і на нього звертається стягнення шляхом визнання права власності за позивачем, це є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також в апеляційній скарзі позивач зазначає, що реалізація ним свого права на повернення коштів шляхом звернення до ОСОБА_2 з відповідною вимогою, а потім і з позовом про стягнення коштів жодним чином не позбавляє позивача права на застосування додаткового способу захисту, визначеного спеціальною нормою ст.1282 ЦК України, щодо звернення стягнення на спадкове майно.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 17.09.2021 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір доручення №27/:10:000:0358, згідно з яким Позивач взяв на себе обов`язок від імені ОСОБА_3 вчинити юридичні дії, необхідні, спрямовані та пов`язані з підготовкою до продажу та проведенням продажу земельної ділянки площею 3.3915 га з кадастровим номером :10:000:0358, яка належить ОСОБА_3 . На виконання умов п.1, п.2 Додатку №1 до Договору доручення №27/:10:000:0358 від 17.09.2021, на забезпечення дійсності зобов`язань та виконання обов`язків, визначених договором, Позивачем на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 було перераховано 143757.00 грн.

Крім того, 23.09.2021 між Позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір доручення №32/:10:000:0047, згідно з яким Позивач взяв на себе обов`язок від імені ОСОБА_3 вчинити юридичні дії, необхідні, спрямовані та пов`язані з підготовкою до продажу та проведенням продажу земельної ділянки площею 3.3926 га з кадастровим номером :10:000:0047, 1/3 частина якої належить ОСОБА_3 . На виконання умов п.1, п.2 Додатку №1 до Договору доручення №32/:10:000:0047 від 23.09.2021, на забезпечення дійсності зобов`язань та виконання обов`язків, визначених договором, Позивачем на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 перераховано 47940.00 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:000:0358 та на 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0047( а.с. 94-99)

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.( а.с. 73) Після її смерті за заявою доньки ОСОБА_2 була заведена спадкова справа № 278/2022. Право власності на спадкове майно відповідачкою на час розгляду справи судом не оформлене. ( а.с.74-81)

17.10.2023 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Бахмацької державної нотаріальної контори з претензією в якій просив повідомити спадкоємців ОСОБА_3 про його вимоги, як кредитора та включити до опису спадкового майна борги померлої на загальну суму 191697.00 грн., які були перераховані ним на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 у рахунок забезпечення договірних зобов`язань (а.с.82).

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.03.2024 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 кошти в розмірі 128314.39 грн внесених у рахунок забезпечення договірних зобов`язань. ( а.с.9-11)

Зазначене рішення суду перебуває на виконанні у Бахмацькому відділі державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Із заробітної плати ОСОБА_2 утримано 3421,25 грн за виконавчим документом № 728/3494/23 від 30.04.2024 року. ( а.с.104-109)

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Згідно з частиною другою статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Обов`язку кредитора своєчасно пред`явити вимогу до спадкоємців боржника кореспондує їх обов`язок задовольнити такі вимоги повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку погасити заборгованість боржника повністю узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок погасити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у погашенні заборгованості у разі смерті позичальника за рахунок спадкового майна, яке приймають у спадщину спадкоємці боржника.

Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.

Тобто у будь-якому разі виконання вимоги кредитора щодо погашення заборгованості, яку мав спадкодавець, не повинно зумовити погіршення майнового стану спадкоємця без одночасного отримання ним майнової вигоди у виді спадкового майна.

У постанові Великої палати Верховного суду від 09.10.2024 року у справі № 638/1046/14-ц зроблено висновок, що кредитор у матеріальних відносинах може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника відповідно до вимог статті 1281 ЦК України в один із таких способів: безпосередньо спадкоємцю (спадкоємцям); опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульські установи).

Вибір конкретного способу пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Водночас кредитор, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта цієї статті).

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не дотримано порядку направлення на адресу спадкоємця боржника вимоги про виконання зобов`язання перед позивачем шляхом сплати боргу одноразовим платежем та подачі позову про звернення стягнення на спадкове майно при наявності відкритого виконавчого провадження та частковому виконанні рішення не узгоджуються з зазначеними висновками Верховного суду.

Звернувшись до Бахмацької державної нотаріальної контори 17.10.2023 року з претензією, ФОП ОСОБА_1 пред`явив вимогу до спадкоємців боржника у строки та в порядку передбаченому вимогами ст.1281 ЦК України. Відповідачка ОСОБА_2 відмовилась виконувати рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.03.2024 року , звільнившись з місця роботи, а також не виконала обов`язку спадкоємця боржника щодо повернення боргу одноразовим платежем.

ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , проте не здійснила одноразового платежу в рахунок задоволення вимог ФОП ОСОБА_1 в межах вартості отриманого в спадщину майна.

У такому разі, оскільки зобов`язання ОСОБА_2 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 , залишається не виконаним, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 в частині звернення стягнення на земельні ділянки відповідно до статті 1282 ЦК України підлягають задоволенню.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідно до абзацу другого частини другої ст.1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцю в натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Застосування правила ст.1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема п.5 ч.2 ст.16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Кредитор має право обирати один з усіх способів захисту,які надаються йому законом. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Згідно зі статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За змістом частини 1 статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Отже, фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію щодо застосування статті 392 ЦК України і звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачається у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Наведений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 344/16879/15-ц.

Правовідносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема, у зобов`язаннях, регламентуються спеціальними нормами ЦК України про спадкування.

Як зазначалось вище, ФОП ОСОБА_1 дотримався строків пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, встановлених статтею 1281 ЦК України та у разі відмови від одноразового платежу суд за його позовом накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимог.

Разом з тим зазначена норма не конкретизує способів звернення стягнення на майно та не передбачає можливості звернути стягнення на майно, отримане спадкоємцями, шляхом визнання на нього права власності за кредитором, а лише встановлює обов`язок суду в разі пред`явлення відповідного позову та доведення його підстав звернути стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, нормами ст. 1282 ЦК України не передбачений такий спосіб звернення стягнення, як визнання права власності на майно.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на успадковане ОСОБА_2 майно, а саме земельні ділянки, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0047 та земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0358 слід відмовити.

Крім того, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання державного реєстратора внести до Державного реєсру речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0047 та земельну ділянку з кадастровим номером :10:000:0358.

У постанові від 12 березня 2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234 гс 18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що пунктом 1частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 частково, заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 січня 2025 року скасувати та постановити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати у розмірі 1283 грн 14 коп за розгляд справи судом першої інстанції, а також 1924 грн 71 коп судового збору за апеляційний розгляд справи, які ФОП ОСОБА_1 поніс у зв`язку з розглядом справи слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.3, п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 січня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на спадкове майно задовольнити частково.

В рахунок повернення коштів ОСОБА_3 за договорами доручення щодо продажу земельних ділянок в сумі 128314,39 грн звернути стягнення на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на спадкове майно в межах його вартості, прийняте спадкоємцем ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) після смерті ОСОБА_3 , а саме: 1/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0047 та земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0358.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1283 грн 14 коп. за розгляд справи судом першої інстанції, а також 1924 грн 71 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Головуючий: Судді: